Jeg trodde vi skulle fiske malle i natt, Coydog.
Vi skal det, gutt.
Jeg må si hei til dama mi først.
Hvilken av dem? Miss Charlotte eller Miss Ruby?
Miss Mary.
Hvorfor må vi si hei til henne før vi fisker?
Jeg lovet å hjelpe henne med leia. Kom igjen, gutt.
Hei, hei!
Vet du hva predikanten sier om synd?
Ja.
Her har vi det!
Hei, Coydog!
Hei!
-Det var en stund siden sist. -Ja.
Jeg har drevet med tømmerhogst oppe i Van Cleve
mens destillasjonsapparat mitt drypper bourbon.
Er ikke han litt ung til å være her om natten, Mr. McCann?
Nei. Jeg er sju år. Stor gutt.
-Sier du det? -Jeg har ham et par dager.
Mora måtte dra til New Orleans og ta seg av faren sin.
-Og hvem er du her for å møte? -Miss Mary, for å hjelpe henne med leia.
Miss Mary!
Ja, Miss Delia.
Mr. McCann er her for å "hjelpe deg med leia".
Jeg kommer.
Vil du ta et bad, store gutt?
-Ja, frue. -Bli med meg.
-Gjør som Miss Delia sier, gutt. -Greit.
Ja.
I natt skal vi ha det gøy!
-Matrice. -Ja, Miss D.
Kan du ta med et par bøtter varmtvann til badekaret?
Ingen skal bade før det blir sent.
Det er til Hans Kongelige Høyhet.
La oss gjøre deg klar.
Er vannet varmt nok for deg, store gutt?
Hvorfor er badekaret ute i det store rommet?
Det pleide å være der oppe, men så flyttet Miss Loretta inn,
og da hadde vi ikke plass der oppe. Her nede er det nærmere varmtvannet.
Ok.
For et søtt barn du er. Jeg vil ta deg med hjem.
Ok.
Hver gang. Fy faen. Hver gang.
-Kom igjen. Noen må jo tape. -Jævla juksemakere!
Kom hit, rasshøl!
Slutt! Få dem unna hverandre! Ingen slåsskamper her inne!
Du er min, jævla rasshøl! Skal du jukse igjen?
-Ikke skad ham! Det er mannen min! -Jeg skal drepe deg!
Kom hit, skatt.
Hei, Pitypapa.
Er du her?
Kom inn.
-Har du tenkt til å skyte meg? -Nei, nei. Jeg…
Jeg tok den fram for meg selv.
Se på deg.
Har du vært ute med din nye venn?
Ja.
Så hvorfor ikke skyte meg selv?
Du er jo alt jeg noensinne har hatt, og nå er det over.
-Så du har bestemt deg for å dø? -Jeg kommer ikke på noe annet å gjøre.
Hvorfor må du gjøre noe?
Fordi du er den eneste dama jeg har elsket.
Og jeg kom hjem, gjorde jeg ikke det?
Du kan ikke miste meg.
Du vil alltid være min eneste mann.
Men hvis du vil dø, så la meg skyte deg.
For rett etterpå vil jeg sette ei kule i mitt eget hjerte.
Nei. Nei.
Onkel. Hvorfor… Hvorfor er du oppe så sent?
Unwin Lomax.
Hvem?
Unwin Lomax slo ned Arthur Meany,
og Miss Molly knivstakk og drepte ham.
-Et mareritt? -Det begynte ikke som det.
Jeg var i badekaret.
Miss Matrice varmet opp badevannet. Varmtvannet hjalp mot kulda.
Og alle lo og smilte og…
Jeg tror aldri jeg har følt meg tryggere.
Men som vanlig varte det ikke.
Beklager at jeg er så sen.
-Da jeg ringte, sa du at alt var i orden. -Det er det.
Whiskyen skal bare hjelpe meg med å sove.
-Du kunne godt ha overnattet hos Roger. -Nei, jeg skulle ikke latt deg være alene.
-Jeg er lei for det. -Ingen grunn til å være lei seg.
Ikke noe galt med å være ung og forelsket.
Forelsket?
-Jeg ser åssen han ser på deg. -Jeg og Roger kjenner hverandre knapt.
4.30 om morgenen tilsier noe annet.
Nei, vi bare… Samme det. Vi var bare sammen.
-Er han snill mot deg? -Ja.
Vel, du er villig, han er i stand til det.
Jeg nekter å svare på det.
En dag vil du se tilbake på dette, og da… da vil du se annerledes på det.
Jeg er gammel nok til å vite hva kjærlighet er, så…
Jaså? Og hvem lærte deg det?
Du.
Jeg elsker deg, Ptolemy. Jeg gjør det.
Og hvis jeg var 20 år eldre og du var 50 år yngre,
kunne jeg ha sett for meg oss to sammen.
Har du følt noe slikt for noen?
Min første lille kjæreste Maude, kanskje.
-Ja. Og du vet hva jeg føler for Sensia. -Ja.
Men du…
Du er…
Du er den første dama som noensinne elsket meg.
Elsket meg be… be…
-Betingelsesløst? -Ja, det. Betingelsesløst.
Ja.
Og det er den slags kjærlighet jeg håper jeg vil huske når jeg mister grepet igjen.
Ok, men du… du må løpe mot framtida di,
og ta tak i det som er der ute i verden for deg.
Det er godt å være ung. Det er noen fordeler ved å være gammal også.
Jaså? Hva er så bra ved det, gammern?
Gamle folk vet hvor ting kommer fra, og hvorfor det er der.
Og hva mer?
Gamle folk er ikke redde for livet, for de har én fot i grava.
Hør her. Du må få deg litt søvn. Vi har en stor dag i morgen.
Jeg vil at du skal møte noen nye folk og lære noen gamle triks.
-Vil du ha en drink før du legger deg? -Nei.
-Du vet du ikke burde drikke så mye. -Du vet du ikke kan redde meg.
Det betyr ikke at jeg ikke kan prøve.
God natt.
God natt. Sov godt.
Ikke la veggedyrene bite.
I så fall blir de fulle.
-Hvem faen er dette? -Ptolemy Grey vil snakke med Nina.
Vet du hva klokka er, for faen?
Jeg… Jeg er lei for det, men jeg har noe viktig å si til henne.
-Hallo? -Papa Grey?
Ja, det er meg.
Dette er Nina. Nina Lloyd.
-Åssen fikk du nummeret mitt så fort? -Det er på telefonen min.
-Hva? Vet telefonen hvem som ringte deg? -Alle telefoner vet det.
Hva? Gjør de det?
Beklager Alfred. Han blir overbeskyttende når folk ringer meg.
Er det kjæresten din?
Nei, på ingen måte. Bare en familievenn som hjelper til.
Har Niecie ringt og fortalt deg om minnetalen jeg skal holde for Reggie?
Hun gjorde det, men… Hør her, jeg tror ikke jeg kan komme.
Det er fortsatt tungt, vet du.
Ja, jeg vet det. Som et sår som ikke vil leges.
Ja.
Hør her. Minnesamværet starter klokka tre.
Hvis du kan møte meg klokka to, lover jeg at det ikke skal ta så lang tid.
Jeg vil bare gi deg litt penger.
Jeg skjønner ikke. Hvilke penger?
Pengene jeg sparte til Reggie, mannen din.
Nok til at du og barna dine klarer dere i et par måneder.
-Sa du klokka to? -Ja. Klokka to.
-Jeg visste du ville sitte her og lese. -God morgen.
Kan du skaffe oss en rutetabell?
Nei, jeg ba deg om å skaffe en rutetabell.
Det er det jeg gjør, onkel.
-Skal du ringe busselskapet? -Nei, jeg skal laste den ned.
-Hva? -Laste ned.
Internett. Har du hørt om det?
-Ja, men jeg har aldri brukt det. -La meg vise deg det. Hvor skal du hen?
-Vi skal til Buckhead. -Ok.
Der har vi det. Nummer 44.
Stedet har ikke forandret seg. Nå må vi håpe at han fortsatt er her.
-Greit, kom. -Jeg kommer.
Unnskyld meg. Du trenger treningen.
-Helt opp dit? -Du greier det.
Pokker.
Kom igjen.
Se på deg.
-Barnet mitt. -Du greide det.
-Beina mine gjør vondt. -Jeg visste du ville greie det. Ja.
Vi skal møte Mr. Abromovitz.
-Har dere en avtale? -Nei.
Hvorfor skal dere snakke med ham?
-Han er vel fortsatt advokat? -Ja, men dere kan ikke bare komme inn…
-Moishe! Er du baki der? -Sir. Vær så snill. Jeg ringer politiet.
-Moi… -Er det et problem?
Junior?
Mr. Grey?
Hvor er faren din?
Han døde for rundt 15 år siden.
Han var en ung mann.
Vel, han var 69 år.
Kom hit.
Jeg kan ikke tro at det er deg. For en gledelig overraskelse.
Du ser bra ut.
Dama jeg gjorde hagearbeid for, anklaget meg for å stjele fra henne.
De satte meg i fengsel.
Jeg fikk en slik rettsoppnevnt advokat som ville jeg skulle erklære meg skyldig.
-Sa det til dommeren. -Heldigvis for Mr. Grey
var faren min der for å forsvare min onkel Shmuel for underslag.
-Han hørte Mr. Grey krangle med advokaten. -Gerald Watts.
Ja. Jøss. Mr. Watts. Faren min spurte Mr. Grey om han ville ha en annen advokat.
-Men hva med onkelen din? -Shmuel? Nei, han var skyldig.
De måtte bare bli enige om boten.
Så hva var det de trodde at du stjal?
-En statuett av… -Degas, som de sa at lagde den.
Men Moishe senior jobbet med saken i ti måneder.
Til slutt fikk han en av damas nieser til å innrømme at dama, Sadie Holman,
hadde stjålet den selv…
-Hva? -…og solgte den i skjul.
Så hun havnet i fengsel?
Nei, faren min fikk henne bare til å trekke tiltalen.
Men hun var skyldig.
Visse folk er det usannsynlig at blir dømt eller havner i fengsel.
Så, hva kan jeg hjelpe deg med?
-Kan du skrive et testament for meg? -Selvfølgelig. Er det mange arvinger?
Noen, men jeg vil at Robyn skal ha ansvaret for hvem som får hva, og når.
Vent, jeg?
Nei.
Er det en større pengesum?
Det er det, men faren din visste alt om det.
Jeg har for vane å diskutere detaljene i et testament alene med testatoren.
Du skjønner nok det.
Ja, jeg venter rett utafor.
Hva er den unge damen for deg?
Robyn kom inn i livet mitt
da jeg veldig sårt trengte at noen skulle ta seg av meg.
Jeg var ille ute, Mo.
Hun trakk meg ut av et dypt, dypt hull.
Og jeg adopterte henne på en måte.
Men jeg stoler langt mer på Robyn enn på mine egne slektninger.
Jeg forstår følelsene dine for henne, men deler andre din overbevisning?
Altså familien din? Hvor sannsynlig er det at de vil bestride det?
Hundre prosent sannsynlig.
Jeg har ei niese som har en helt ubrukelig sønn.
Jeg har en annen grand-grandnevø som ble drept.
Etterlot seg to barn, og ei kone som jeg ikke er så sikker på.
Men jeg vet at de vil kaste bort hva enn jeg etterlater til dem.
Er du sikker på dette?
Ja, de kan ikke håndtere slike summer. Så jeg skal gi Robyn klare instrukser,
men de vil likevel si at jeg hadde gått fra vettet.
Du virker tilregnelig.
Og vi kan danne et legat som vil tilfredsstille retten,
om enn ikke din families forventninger.
Bra! Det er det jeg vil. Greit. Det er én ting til du kan hjelpe meg med.
Stedet ser ut som før.
Det som er i dette skrinet, er bare ditt.
Mine herrer, nøklene.
Coydog, fant skatten.
Brasher-dublonen.
Min fars dokumenter tilsier at Mr. Grey for 40 år siden gjorde krav på mynten.
Som sin eiendel. Han betalte skatt for den, selv om vi frarådet ham det.
-Nåværende verdi? -17,29 millioner.
-Dollar? -Ja.
Det er sju mindre verdifulle mynter i et annet skrin. De samme nøklene funker.
La oss ikke tenke på dem nå.
Men vi skal komme i gang ved å omsette denne i kontanter
og opprette et… et legat som Robyn skal ta hånd om.
-Nei, nei. Vi må snakke om dette. -Ikke tenk på det.
-Har ikke jeg noe jeg skulle ha sagt? -Jo, selvfølgelig.
Så takk, men nei takk.
Hvorfor spør du ham? Du trenger ikke å gjøre noe ennå.
Hva om jeg føler det samme senere?
Det vil være skuffende for Mr. Grey, men legatet vil være i gode hender.
Hva mener du?
Hvis du nekter, vil jeg enkelt og greit få ansvaret.
Hvis hun nekter.
Åssen er dette annerledes enn det du gjør med alligatorkoffert-pengene?
-De pengene er i banken, og du har kortet. -Jeg vet at det er mye penger.
En jævla formue. Jeg kan ikke drive med slikt.
I testamentet står det hva du må gjøre. Det vil være akkurat som om jeg er der.
Ja, men du er ikke det.
Alle kommer til å få sitt.
Du får en andel, så en månedlig utbetaling til å skrive ut sjekker.
Shirley Wring og Billy Freres vil få noe.
-Det… Det er som om du vil ta deg av alle. -Åssen skal jeg gjøre alt det?
Jeg skjønte knapt et ord av hva advokatene snakket om.
Du er smartere enn alle i det rommet, og Moishe vet alt.
-Skal jeg bare stole på ham? -Ellers kan du høre med noen andre.
Du hører meg ikke. Jeg vil ikke ha pengene. Jeg vil ikke ha noe.
Du ville ikke dra til et hus som luktet som dritt med insekter overalt,
eller snakke med en gal gammal mann som var helt borte heller,
men du gjorde det fordi du var den eneste som kunne gjøre det.
Jeg måtte det. Jeg hadde ingen andre steder å dra.
Jeg ryddet opp fordi jeg ikke ville bo i alt rotet.
Jeg gjorde det ikke fordi jeg er en helgen, men du fortsetter…
-Hva da? -Å se meg som noe jeg ikke er!
-Jeg ser deg som du er! -Nei!
Alt jeg har gjort, har handlet om deg. Ikke om meg eller hva jeg føler.
Hvis du virkelig så meg, ville du sett at jeg er 17 år og ikke er klar for dette.
Du gjør det Coydog gjorde mot deg.
-Derfor vet jeg hva du føler. -Så hvorfor tvinger du meg?
Du kan gjøre hva du vil, ok?
Jeg ber deg bare om å vurdere det.
Bare vurder at jeg kanskje, bare kanskje, vet hva jeg snakker om.
Hva skjer? Kom igjen.
Mamma.
-Robyn! -Robyn!
-Hei! -Hei.
-Hei, Pitypapa. Billy. -Unnskyld.
Robyn.
Er Nina her?
Hun er litt forsinket.
Skal vi ha det her i stua?
Det kommer ikke like mange som forrige gang, så jeg tenkte det.
-Har du mat? -Bak huset.
Hva har skjedd med deg, Pitypapa? Du er ikke like sløv som du var,
men du er heller ikke den samme mannen som du var tidligere.
Ikke det?
Nei.
-Hei! -Mamma!
Herregud! Så fine dere er.
Hva er galt?
Artie dro i flettene på dukka mi.
Gjorde du det mot dukka?
Ja, men hun kastet lekepistolen min i bakken.
-Ne-hei. -Greit, ok.
-Ok. Hei. -Du gjorde det.
Vi må løse dette ved å se hvem av dere som kan spise mest iskrem.
-Ja. -Jeg tar dem med.
-Kjøper iskrem. -Takk, Robyn.
Kommer du?
Nei, skatt. Jeg skal bli her og snakke med Papa Grey.
-Vær så snill? -Så skal vi spise sammen, ok?
Ok!
-Vakre barn. -Ja, de betyr alt for meg.
Kan vi snakke sammen bak her?
-Sett i gang. -Ok.
Kom.
Jeg skjønner at dette…
Forrige gang vi var her, var dette rommet et helvete.
-Ja. -Men kom. Kom inn. Kom.
Det var første gang du og jeg faktisk møtte hverandre også.
Det var ikke som om jeg ikke ville det, men…
Reggie ville ikke at jeg skulle komme på besøk.
Han ville ikke at jeg skulle se deg i den tilstanden.
-Jeg tenkte meg det. -Ja.
Men jeg føler at jeg ble kjent med deg.
Så stor plass hadde du i Reggies hjerte. Han fortalte meg alt om deg.
Han fortalte meg om alt du lærte ham opp gjennom årene.
Du vet, han har fortsatt…
…hadde, de barnebøkene du ga ham da han var liten.
Han fant dem fram hver gang du var barnevakt, og du leste dem for ham.
Til han ble stor nok, og jeg fikk ham til å lese dem for meg.
Ja, han var søt slik.
Ja.
Dette er 5000 dollar.
Det er til deg og barna.
Reggie elsket de barna.
Det siste han sa til meg, var at det var Latishas bursdag.
Han måtte skynde seg hjem for å gi henne gaver.
Ja.
Jeg vet det er tungt for deg å være her…
…men jeg hadde satt stor pris på det
om du kunne bli værende og høre hva jeg har å si.
Det er like mye for deg og barna som det er for Reggie.
-Men jeg skjønner det om du ikke kan det. -Nei, jeg blir.
-Takk skal du ha. -Nei, takk skal du ha.
-Jeg setter pris på det. -Ja.
Du får vel gå tilbake.
Takk.
Vi har ei hel sjokolade-greie.
-Jeg liker sjokolade. -Hvem liker sjokolade?
-Jeg. -Ikke jeg.
-I så fall spiser jeg hele greia. -Spise hele greia selv?
-Jepp. -Galskap.
-Gi den til mora di. -Jeg får mageknip.
-Er jeg for sen? -Nei. Det har ikke begynt ennå.
Vil du gå en tur?
-Greit. -Ok.
-Du vet vel at Papa Grey er syk? -Jeg trodde han ble bedre med medisinen.
Det var bare en midlertidig løsning.
Ingenting legene kan gjøre?
Nei, men vi visste det ville skje, så…
-Virker ikke rettferdig. -Vel, ingenting er rettferdig.
Det er bare virkelig.
Folk lider, så dør de, og ingen bryr seg om det.
Mora mi hadde kreft.
Hun hadde så vondt at hvis man pustet på henne, så skrek hun i smerte.
Faren min kom inn, og hun så på ham
og fryktet at han ville ta på henne eller si noe for høyt.
En dag vinket hun ham nærmere.
Da han kom bort, bønnfalt hun ham om å drepe henne.
-Bønnfalt ham. -Der ser du. Det er forferdelig.
Du er sammen med den du elsker mest,
og det beste du kan gjøre, er å drepe personen?
-Åssen er det riktig? -Jeg vet ikke.
Jeg så noe i faren min da han satt ved siden av mora mi.
Hva da?
Hun kunne be ham om hva som helst, siden de betydde alt for hverandre.
Gid vi alle var så heldige at vi fant en så dyp kjærlighet.
Jeg skulle gjerne funnet noe slikt.
Jeg sier ikke oss.
-Ikke ennå. -Du kan ikke mene det.
Er det så sprøtt? Tanken på oss to sammen?
Vent.
Åssen sammen?
Liksom "du elsker meg så høyt at du vil drepe meg"-sammen?
Jeg vil bare vite hva dette er.
Jeg liker deg, og du er snill.
Og det har vært gøy, men jeg har mye jeg må gjøre.
Hvorfor gliser du?
Faren min fridde seks ganger til mora mi før hun sa "ja".
Jeg sier ikke at det er oss. Jeg bare nevner det.
Du er dum.
Kom.
Miss Barnet.
Hvorfor er du her?
Mr. Grey. Han inviterte meg.
Han sa jeg kunne være interessert i det han hadde å si. Jeg er også overrasket.
Dette er dr. Rubin. Han er onkels hukommelsesdoktor.
-Hyggelig. -Står til?
Bra.
Han har et navn. Det er Roger.
-Roger. -Roger.
Ja, hyggelig å møte deg.
-Onkel. Hei. -Hei.
-Hei, Satan. -Hallo, Mr. Grey. Hvordan går det?
Hver dag jeg har en klar tanke, er det takket være deg.
-Takk for at du kom. -Ja, ok.
-Hallo. -Hei.
Ok, takk, alle sammen,
for at dere hadde hjerte til å være her igjen.
Min onkel Pitypapa, Mr. Ptolemy Grey, følte seg ikke så bra forrige gang.
Men nå er han bedre, og han ville si det han ikke fikk muligheten til å si.
Vi skylder ikke bare Pitypapa dette, men vi skylder også Reggie
å høre på favorittonkelen hans, noe Reggie selv elsket å gjøre.
Sett i gang.
-Hei, alle sammen. -Hei, Mr. Grey.
Jeg står her ene og alene på grunn av grand-grandnevøen min Reggie Lloyd.
Amen.
Reggie tok seg av meg
da ingen andre holdt ut stanken i huset mitt
eller stanken fra kroppen min.
Han var en av de store svarte mennene som bodde i nabolagene våre
og tok seg av gamle folk og barn.
Han var en god mann som ble værende et sted for lenge.
Jeg har aldri vært en slik mann.
Jeg var gift med ei dame som het Sensia Howard.
Folk sa at hun ikke var noe tess. Hun var stadig ute og brukte pengene mine.
Hun ga blaffen i alle andre enn seg selv.
Hun brydde seg ikke om meg eller noen andre.
Niecies mor sa jeg burde forlate henne fordi jeg fortjente ei bedre dame.
Men mora di var ikke hjemme hos meg den natta Doris Hind banket på.
Hei, Miss Wring.
Doris var ei ung dame som var sønderknust fordi mora nettopp hadde dødd.
Mora, Cora Patterson, fortalte henne på dødsleiet
at hun var barnet mitt.
Cora hadde vært dama mi ei stund,
men jeg forlot henne da Sensia kom inn i livet mitt.
Men jeg kunne se at Doris var mitt barn.
Men jeg ga henne ikke en klem.
Jeg åpnet ikke døra på vidt gap og sa: "Kom inn!"
Jeg sa…
"Beklager, men mora di må ha tatt feil."
Og jeg lukket døra i ansiktet hennes.
Da hun gikk ned trappa, møtte hun på Sensia.
Og bruda mi kunne se meg i ansiktet hennes.
Hun la armene rundt den gråtende jenta og tok henne med opp igjen.
Sensia elsket henne da jeg ikke kunne det.
Jeg bare mislikte henne fordi hun forstyrret livet vårt,
og jeg viste det.
Doris hatet meg til den dagen hun døde.
Hun ble 42 år.
Jeg dro ikke i begravelsen fordi det tok noen år før jeg fant ut at hun var død.
Jeg ba dere ikke om å komme for å snakke om mine problemer,
men det er en grunn til at jeg forteller dere om Doris.
Det er en fryktelig urettferdighet at jeg står her
mens Reggie ligger i den kalde bakken.
Han var en god mann som fortjente et godt liv.
Han fortjente ei hengiven kone og hengivne barn.
Han fortjente ikke skjebnen han fikk. Jeg skylder Reggie livet mitt.
Det er en stor gjeld, og jeg akter å betale tilbake alt sammen.
Jeg ba dere om å komme hit for å bevitne
at jeg, Ptolemy Roberts Grey, vil gjøre alt jeg kan
for å sørge for at Reggies slektslinje får alle muligheter
i en verden hvor folk gir blaffen i om vi lever eller dør.
Hvis barna vokser opp til å bli halvparten så gode som faren var,
så vil alle her være i en… en verd…
Vil alle her leve…
Vil alle her… leve i en verden som…
Alles liv i… i verden…
Vi… Vi vil leve i en verden som vil være et bedre… bedre sted å leve i.
Takk, alle sammen. La oss spise.
Er alt i orden?
Nei, men det er sånn det skal være.
Den jenta, Doris.
Dattera mi, Doris?
Dattera di, Doris.
Prøvde du aldri, i løpet av all den tiden, å gjøre det godt igjen?
Ikke én gang?
Nei.
Hva skjedde? Åssen døde hun?
Hun begikk selvmord.
Hater du meg nå?
Du vet bedre enn å spørre om det.
Roger bestemte seg for å bli seriøs. Han snakket om oss som om vi var sammen.
Er dere ikke det?
Jeg vil ikke høre det.
-Fortalte du ham om pengene dine? -Hvilke penger?
Så du har bestemt deg.
Kan vi la være å snakke om dette nå?
Jeg tror fortsatt du vil ombestemme deg.
Se på dem.
Hvor er mora deres?
-Hei! -Jeg skal se om jeg kan finne henne.
Du har på deg kjole.
Nina?
-Papa Grey. -Hvorfor står du her alene?
Alle er bak huset, der maten er.
Ja, jeg bare… Jeg bare tenkte.
Jeg vil takke deg for at du ble værende. Jeg håper jeg sa noen få ting riktig.
Mer enn noen få.
Man kan høre det. Hvor høyt du virkelig elsket ham.
Jeg var ikke den eneste.
På ingen måte.
Ja. Han elsket virkelig deg også. Jeg håper du vet det.
Jeg vet det.
Han elsket deg faktisk så høyt
at da han fant ut at en annen mann hadde deg i kikkerten,
bestemte han seg for å flytte til Texas med deg.
-Unnskyld. Hva? -En av de siste tingene han fortalte meg.
Hva sa du?
Hva syns du jeg burde ha sagt?
Jeg vet ikke.
Du vet, jeg… jeg dro til stedet hvor Reggie ble drept,
og jeg fant dama som så hva som skjedde.
Hun sa at mannen som gjorde det, hadde brun hud, kort, piggete hår
og et arr over øyet.
Hørte hun et navn?
Jeg kan ikke se Reggies pickup her.
Kjørte du hit selv?
Nei.
Så du fikk skyss.
Ja.
Familievennen Alfred?
Jeg går inn.
Fortalte du Alfred at Reggie planla å ta med deg og barna til Texas?
Jeg fortalte ingen om Reggies planer.
Var Alfred med deg den kvelden Reggie ble drept?
Jeg er ei god kvinne, Mr. Grey. Ei mor.
Var Alfred med deg da kula fløy gjennom Reggies hjerne?
Jeg er ei god kvinne!
Hvorfor satt Alfred i fengsel?
Hva? Hvem fortalte deg det?
Det er ikke et svar.
Hva vil du at jeg skal si?
Fortalte du ham at Reggie prøvde å ta deg med vekk?
-Nei, jeg… -Hva sa han? At du måtte bli?
Fortalte han deg at du var dama hans?
At du ikke skulle noe sted? At du tilhørte ham?
-Visste du det? -Nei!
Vel, mistenkte du det?
-Jeg spurte ham. -Og hva sa han?
Han fiket til meg.
La meg i gulvet.
Og det er mannen du vil holde fast ved?
Jeg var 13 år.
Jeg hadde akkurat fylt 13 da jeg møtte Alfred, og han…
Hva skal jeg si til en slik mann?
Jeg elsket Reggie. Jeg gjorde det.
Jeg gjør det, men…
…men med Alfred er det bare…
Jeg bare… Jeg kan ikke forklare det.
Samme hva sannheten er, så visste jeg det ikke.
Så hva skal jeg gjøre?
Min onkel Coydog pleide å si:
"Man må la elva gå sin gang."
Hva betyr det?
Jeg vet ikke. Jeg pleide å spørre ham om det samme.
Han sa: "Vi er alle i den elva, gutt.
Og elva vet akkurat hvor den skal."
Hei.
Takk for at du kom.
Går det bra med deg?
Jeg likte det du sa i talen din.
Du har visst akseptert visse sannheter i livet ditt.
Jeg vet nå ikke det.
Det virker som om du er klar for å innrømme at jeg hadde rett.
Du er en god mann.
En god mann?
Ja, her sitter jeg og holder hånda di som om vi har ei framtid,
når legen har sagt at mine dager er talte.
Tror du ei gammal dame som meg ikke vet at hver dag kan være hennes siste?
Det var flott å møte deg.
-Du skal få snakke med gjesten din. -Jeg kommer tilbake.
Jeg har nok aldri vært på en begivenhet hvor jeg var den eneste hvite.
Det du sa der inne, var veldig rørende.
Det var smertelig ærlig.
Men du mistet visst tråden en stund.
Ja. Ja, jeg… jeg nærmer meg slutten.
Si meg noe, Ptolemy. Hvorfor inviterte du meg hit?
Vel, de gamle pleide å si: "Man må yte djevelen rettferdighet."
Og du ofrer livet mitt.
Offeret ditt vil redde millioner av liv senere, Ptolemy.
Vil det det?
Før trodde jeg at jeg måtte redde alle de svarte i USA
på grunn av noe en stor mann stjal.
-Men du ombestemte deg? -Nei.
Men jeg har funnet ut
at det han ønsket at jeg skulle gjøre, var å… å myndiggjøre folket.
Å gi velsignelsen videre, mer og mer, til alle blir løftet…
…løftet opp. Unnskyld meg.
Ja.
-Unnskyld meg. -Alfred Gulla.
Hva faen er galt med deg, gammern?
Jeg dro til stedet hvor nevøen min ble drept.
Jeg møtte ei kvinne som sa
at en brun mann med piggete hår og et arr over øyet drepte Reggie.
Slapp av. Jeg har ikke sagt det til noen. Og politiet gir blaffen.
Greit, så hva er det du vil?
Jeg ga dama di litt penger.
Du kan se på det. Stikk innom. Kanskje vi kan inngå en avtale.
Hva slags avtale?
Jeg trenger å vite at Reggies barn vil ha et godt liv.
Og en del av det betyr at du ikke kan være med i bildet.
De barna kan ikke bli oppdratt av mannen som drepte pappaen deres.
-Gutten er min. -Er det det hun fortalte deg?
De beste delene av den gutten kommer fra det gode i nevøen min.
Du er en gal gammal tåpe.
Kanskje det.
Men jeg er villig til å betale deg godt for å holde deg unna Nina og barna.
-Hvor mye? -Fem ganger det jeg ga henne.
Hvorfor tror du jeg vil gi henne opp for penger?
Nigger, vær så snill.
Du vil ha pengene.
Jeg er i leiligheta mi klokka to i morgen ettermiddag.
BASERT PÅ BOKA AV WALTER MOSLEY
Tekst: Espen Stokka