Domāju, ka ejam uz nakti ķert samus, Koijotsun.
Tā ir, puis.
Man vispirms jāapsveicinās ar draudzeni.
Ar kuru? Šarlotes jaunkundzi vai Rūbijas jaunkundzi?
Mērijas jaunkundzi.
Nu, kāpēc ar viņu jāapsveicinās, pirms ejam makšķerēt?
Nu, es apsolīju, ka palīdzēšu nomaksāt īri.
Ejam, puis.
Hei, hei!
Zini, ko mācītājs saka par grēku?
Jā.
Nu, te tas ir!
Ei, Koijotsun!
Ei!
-Pagājis krietns laiciņš. -Jā.
Es cirtu mežu Vanklīvā,
kamēr manā destilētavā tek burbons.
Vai viņš nav par jaunu, lai te naktī atrastos, Makenna kungs?
Nē. Man ir septiņi gadi. Liels puika.
Ak tā gan?
Paņēmu viņu uz pāris dienām,
jo viņa mammai bija jābrauc uz Ņūorleānu parūpēties par savu tēvu.
Un pie kā jūs esat atnācis?
Pie Mērijas jaunkundzes, palīdzēt viņai nomaksāt īri.
Mērijas jaunkundz!
Jā, Dīlijas kundze.
Makenna kungs ieradies "palīdzēt tev nomaksāt īri".
Es nāku.
Gribi ieiet vannā, lielais puika?
-Jā, kundze. -Nāc man līdzi.
-Klausi Dīlijas kundzi, puis. -Labi.
Jā.
Kas par vakaru!
-Matrisa. -Jā, Dī kundze.
Atnesīsi, lūdzu, pāris spaiņu karsta ūdens vannai?
Bet vannā kāds ies tikai vēlāk.
Tas mūsu karaliskajai augstībai.
Aiziet. Sagatavosim tevi.
Ūdens būs gana silts, lielais puika?
Kāpēc jums vanna ir lielajā istabā?
Nu, agrāk tā bija augšā, bet tad ievācās Loretas jaunkundze,
un augšā vairs nebija vietas.
Nu vienalga, lejā tā ir tuvāk karstajam ūdenim.
Labi.
Tu esi īsts mīļumiņš.
Gribu tevi ņemt uz savām mājām.
Labi.
Katru reizi. Mērgli. Katru reizi.
Nu beidz. Kādam ir jāzaudē.
Nolādētie blēži!
Nāc šurp, mērgli!
Beidziet! Izšķiriet viņus! Te neviens nekausies!
Dabūsi, maitasgabal! Vēlreiz blēdīsies?
-Neaiztiec! Tas ir mans vīrietis! -Velns, es tevi nogalināšu.
Nāc šurp, mazais.
Sveiks, Pitijpapu.
Esi tur?
Nāc iekšā.
Grasies mani nošaut?
Nē, nē, nē. Es…
Es šo izņēmu priekš sevis.
Skat, kāda tu.
Nu, biji izgājusi ar savu jauno draugu?
Jā.
Tad kāpēc man sevi nenošaut, ko?
Proti, man esi bijusi tikai tu, un nu tas ir galā.
Tad esi apņēmies mirt?
Nenāk prātā nekas cits, ko varētu darīt.
Kāpēc tev kaut kas jādara?
Tāpēc, ka tu esi vienīgā sieviete, kuru es jebkad esmu mīlējis.
Un es atnācu mājās, ne?
Tu nevari mani zaudēt.
Tu vienmēr būsi mans vienīgais vīrietis.
Bet, ja gribi mirt, tad ļauj, es pati tevi nošaušu.
Jo tūlīt pēc tam es ielaidīšu lodi savā sirdī.
Nē. Nē.
Tēvoci, kāpēc…
Ko tu tik vēlu dari nomodā?
Anvins Lomakss.
Kas?
Anvins Lomakss piesita Arturu Mīniju,
un Mollijas jaunkundze viņu sadūra un nogalināja.
Slikts sapnis?
Tas sākās citādi.
Es biju vannā.
Matrisas jaunkundze sildīja vannai ūdeni.
Karstais ūdens noņēma drēgnumu.
Un visi smējās un smaidīja, un…
Diez vai kādreiz biju juties drošāk.
Bet, kā vienmēr, tas neilga.
Piedod, ka atnācu tik vēlu.
Bet, kad pirmīt zvanīju, tu teici, ka viss ir kārtībā.
Ir jau arī.
Dzeru viskiju, lai varētu atkal aizmigt.
Ja gribēji, varēji palikt pie Rodžera.
Nē, man vajadzēja būt te. Man nevajadzēja tevi atstāt vienu.
Un man ļoti žēl.
Nav vajadzības pēc nožēlas.
Būt jaunam un mīlēt - tur nav nekā slikta.
Mīlēt?
Es redzu, kā tas puisis uz tevi skatās.
Mēs ar Rodžeru knapi viens otru pazīstam.
Puspieci no rīta liecina par ko citu.
Nē, mēs tikai…
Nav svarīgi. Pavadījām kopā laiku.
Vai viņš ir labs pret tevi?
Jā.
Nu, ja vien gribēsi, viņš ir gatavs.
Izmantošu tiesības uz šo neatbildēt.
Nu, reiz tu atskatīsies uz šo
un tu redzēsi šo visu citādi.
Nu, esmu gana veca, lai zinātu, kas ir mīlestība, tāpēc…
Tiešām? Un kas tev to iemācīja?
Tu.
Es tevi mīlu, Ptolemij. Tiešām.
Un deru: ja es būtu 20 gadus vecāka
un tu būtu 50 gadus jaunāks,
es varētu iedomāties mūs kopā, tevi un mani.
Vai tev kādreiz pret kādu ir bijušas tādas jūtas?
Pret savu pirmo mazo draudzenīti Modu... laikam.
Jā. Un tu zini, kādas ir manas jūtas pret Sensiju.
Jā.
Bet tu…
Tu esi…
Tu esi pirmā sieviete, kas jebkad mīlējusi mani.
Mīlējusi mani bez… bez…
Bez nosacījumiem?
Jā, tā. Bez nosacījumiem.
Jā.
Un to mīlestību es ceru atcerēties, kad es ieslīdēšu atpakaļ aizmirstībā.
Labi, bet tev ir jāsteidzas pretī nākotnei,
jātver pēc visa, kas vien pasaulē tev pieejams.
Ir labi būt jaunam.
Un ir savs labums arī no vecuma.
Ak tā? Kas tajā tik labs, vecais vīr?
Nu, vecie zina, no kurienes viss nāk un kāpēc tas te ir.
Un kas vēl?
Vecie ļaudis nebaidās no dzīves, jo viņi ir ar vienu kāju kapā.
Klau. Tev ir jāpaguļ. Rīt mums svarīga diena.
Gribu tevi iepazīstināt ar jauniem cilvēkiem un iemācīt dažus vecus trikus.
-Gribi pirms miega iedzert? -Nē.
Zini, tev nevajadzētu tik daudz dzert.
Tu arī zini, ka nevari mani glābt.
Jā, bet tas nenozīmē, ka nedrīkstu mēģināt.
Arlabunakti.
Arlabunakti. Saldus sapņus.
Lai nejāj jodi uz murgiem!
Tuvosies man - apreibs.
-Velns, kas zvana? -Ptolemijs Grejs Nīnai.
Dirsā, tu zini, cik ir pulkstenis?
Es atvainojos,
bet man viņai jāsaka kaut kas svarīgs.
-Hallo? -Papu Grej?
Jā, tas esmu es.
Te Nīna. Nīna Loida.
Kur tu tik ātri dabūji manu numuru?
Tas ir manā telefonā.
Ko? Tavs telefons zina, kas tev zvanīja?
To zina visi telefoni.
Ko? Tiešām?
Klau, atvainojos par Alfredu. Uzmetas man par aizstāvi, kad kāds zvana.
Tas ir tavs puisis?
Nē, tā nav. Tikai…
Tikai ģimenes draugs, kas izpalīdz, ziniet.
Vai Nīsija tev zvanīja un pateica, ka es rīkošu Redžija piemiņas pasākumu?
Zvanīja, bet… Klau, diez vai es varēšu atnākt.
Tas joprojām ir smagi, saprotat?
Jā, zinu. Tā ir kā nedzīstoša brūce.
Jā.
Nu klau, piemiņas mielasts sāksies trijos.
Ja tu varētu ar mani tikties divos,
es apsolu, ka neaizņemtu daudz tava laika.
Es tikai gribu tev iedot naudu.
Es nesaprotu. Kādu naudu?
Naudu, ko biju paglabājis tavam vīram Redžijam.
Tur jums ar bērniem pietiks pāris mēnešiem.
-Tad divos? -Jā. Divos.
Zināju, ka atradīšu tevi laukā lasām grāmatu.
-Labrīt. -Labrīt.
Paskatīsies mums autobusa sarakstu?
Nē, es lūdzu, lai paskaties autobusu sarakstu.
Jā, es to daru, tēvoci.
Gribi zvanīt autobusu kompānijai?
Nē. Es to lejuplādēšu.
-Ko tu teici? -Lejuplādēšu.
Nu, internets. Esi kādreiz par to dzirdējis?
Jā, esmu dzirdējis, bet neesmu nekad lietojis.
Labi, parādīšu. Kur tu brauksi?
-Mēs brauksim uz Bakhedu. -Labi.
Esam klāt, tur. 44. numurs.
Izskatās tieši tā kā agrāk.
Nu jācer, ka viņš aizvien ir te.
-Labi. Nu nāc. -Es nāku. Es nāku.
Piedod. Tev jākustas.
Līdz pašai augšai?
Tu to vari.
Velns.
Nāc!
Paskaties uz sevi.
-Bērniņ. -Tu to paveici.
-Man sāp kājas. -Es zināju, ka spēsi.
Jā, zināju.
Esam atnākuši pie Abromovica kunga.
-Jums sarunāta tikšanās? -Nē.
Kas jums jākārto ar Abromovica kungu?
Viņš taču vēl ir jurists, ne?
Jā, ir, bet nevar tā iesoļot no ielas…
-Moiše! Moiše! Tu tur esi? -Kungs. Lūdzu. Es saukšu policiju.
-Moi… -Kaut kas noticis?
Junior?
Greja kungs?
Kur ir tavs tētis?
Viņš nomira pirms… 15 gadiem.
Viņš bija jauns vīrs.
Nu, viņam tolaik bija 69 gadi.
Nāc šurp.
Es nespēju noticēt, ka tas esat jūs. Tiešām jauks pārsteigums.
Tu labi izskaties.
Sieviete, pie kuras strādāju par dārznieku, apsūdzēja mani zagšanā.
Mani ielika cietumā un tā tālāk.
Man tika viens no tiem tiesas nozīmētajiem advokātiem.
Tas mērglis gribēja, lai atzīstu vainu.
Pateica tiesnesim un tā tālāk.
Jā. Nu, Greja kungam paveicās,
jo mans tēvs tur pārstāvēja manu tēvoci Šmuelu piesavināšanās lietā.
Viņš dzirdēja Greja kungu strīdamies ar advokātu.
Džeraldu Vatsu.
Jā. Oho, Vatsa kungu.
Mans tēvs jautāja Greja kungam, vai negrib citu advokātu.
Un kā ar jūsu tēvoci?
Šmuelu? Nē, viņš bija vainīgs.
Viņam tikai bija jānokārto sodanaudas apjoms.
Tad ko viņi domāja, ka tu nozagi?
-Statueti, ko bija… -Darinājis Degā, kā viņi apgalvoja.
Bet Moiše vecākais desmit mēnešus ņēmās ar šo lietu.
Beigās viņš piedabūja, ka tās sievietes krustmeita atzinās, ka Seidija Holmena
bija to nozagusi pati no sevis…
-Ko? -…un slepus izlikusi pārdošanā.
Tad kā? Viņa nonāca cietumā?
Nē. Nē, mans tēvs tikai panāca, lai viņa atsauc apsūdzību.
Bet viņa bija vainīga.
Nu, daži cilvēki, pat noziedznieki, ļoti reti tiek notiesāti,
un vēl mazāk no viņiem nonāk cietumā.
Tā, ko varu jūsu labā darīt?
Vari sastādīt man testamentu?
Protams. Vai ir daudz mantinieku?
Daži, bet es gribu, lai Robina atbild par to, kurš ko un kad saņem.
Paga. Es?
Nē.
Vai tā ir ievērojama summa?
Ir gan, bet tavs tētis visu par to zināja.
Pārrunājot testamentu,
es parasti ar testatoru detaļas apspriežu divatā.
Jūs noteikti saprotat.
Jā, es būšu laukā.
Kas jums ir tā jaunā sieviete?
Robina ienāca manā dzīvē tad,
kad man ļoti, ļoti vajadzēja, lai kāds par mani rūpētos.
Es biju sliktā stāvoklī, Mo.
Viņa izvilka mani no dziļas, dziļas bedres.
Un es, varētu teikt, viņu adoptēju.
Bet es drīzāk uzticētu Robinai savu dzīvību, nevis saviem radiniekiem.
Saprotu jūsu jūtas pret to meiteni, bet vai par to pārliecināti arī citi?
Proti, jūsu ģimene?
Kādas ir iespējas, ka viņi apstrīdēs?
Simtprocentīgas.
Man ir māsasmeita, kurai ir galīgi nekam nederīgs dēls.
Man bija vēl viens māsas mazdēls, kuru nogalināja.
Viņš atstāja divus bērnus un sievu, par kuru neesmu īsti drošs.
Bet es zinu, ka visu, ko viņiem atstāšu, viņi izsēs vējā.
Esat par to drošs?
Jā, viņi nezina, kā rīkoties ar tādu naudu.
Tāpēc es atstāšu konkrētas instrukcijas Robinai,
bet viņi vienalga teiks, ka es biju izkūkojis prātu.
Man jūs šķietat saprātīgs.
Varētu izveidot trasta kontu, kas apmierinātu tiesu,
ja ne ģimenes gaidas.
Labi! Tieši to es gribu.
Labi. Tā, ir vēl viena lieta, ar ko tu varētu man palīdzēt.
Šī vieta aizvien izskatās tāpat.
Tas, kas būs tajā kastē, ir pilnībā saistīts ar tevi.
Kungi, jūsu atslēgas.
Koijotsuns atrada dārgumus.
Brašera dublons.
Mana tēva dokumentācija norāda,
ka Greja kungs šo monētu deklarējis pirms 40 gadiem.
Kā savu īpašumu.
Viņš samaksāja nodokļus, lai gan ieteicām to nedarīt.
Pašreizējā vērtība?
17,29 miljoni.
-Dolāru? -Jā.
Un otrā kastē ir vēl septiņas mazvērtīgākas monētas,
un der tās pašas atslēgas.
Tagad par tām nesatrauksimies.
Bet mēs ķersimies pie darba, samainīsim šo pret naudu
un izveidosim no tās trasta kontu, ko pārvaldīs Robina.
-Nē, nē, nē. Mums jāaprunājas. -Neuztraucies. Neuztraucies par to.
-Neuztraukties? Man nav teikšanas? -Protams, ka ir.
Tad paldies, bet nē, paldies.
Kāpēc tu jautā viņam? Klau, tev vēl nekas nebūs jādara.
Jā, bet ja es tā jutīšos arī vēlāk?
Lai cik ļoti tas liktu vilties Greja kungam,
es jums galvoju, konts paliks labās rokās.
Kā tā?
Nu, ja jūs atteiksieties to pārvaldīt, šī atbildība vienkārši pāries uz mani.
Ja viņa atteiksies.
Kā tas atšķiras no tā, ko tu jau dari ar manu aligatorādas čemodāna naudu?
Tā nauda ir bankā, karte ir uz tava vārda.
Klau, es zinu, ka tā ir liela nauda.
Tā ir milzu bagātība. Es nedrīkstu tai piedurt pirkstu.
Bet viss ir manā testamentā.
Tev tikai jābūt tādai, kā esi. Tas būs tāpat kā tagad, kad esmu te.
Jā, bet tu nebūsi.
Klau, visi dabūs savu daļu.
Tu dabūsi krietnu daļu un algu, lai vari ik mēnesi izrakstīt čekus.
Kaut ko dabūs Šērlija Ringa, Bilijs Frīrss.
Tas būs tā, ka tu rūpēsies par visiem.
Kā gan tu to iedomājies?
Es knapi spēju saprast kādu vārdu, par ko runāja juristi.
Tu esi gudrāka nekā jebkurš tur. Turklāt Moiše visu zina, vai ne.
Un man vienkārši viņam jāuzticas?
Ja ne - dabū kāda otra viedokli. Ja gribi - trešā.
Tu mani nedzirdi. Es negribu to naudu.
Es negribu ne grasi.
Negribēji arī nākt uz māju, kur smirdēja pēc kakām
un visur rāpoja kukaiņi,
runāt ar jukušu veci, kas neatšķir savu pakaļu no cauruma grīdā,
bet tu to darīji.
Tāpēc, ka tu vienīgā spēji to izdarīt.
Es biju spiesta to darīt. Man nebija citur, kur iet.
Un es satīrīju šo cūkukūti tāpēc, ka negribēju tādā palikt.
Nevis tāpēc, ka esmu kaut kāda svētā.
Un tu vienalga turpini… Tu turpini…
-Turpinu… Ko es turpinu? -Redzi manī to, kā nav!
-Es redzu to, kas ir! -Nē, tā nav!
Viss, ko esmu izdarījusi, ir, pateicoties tev.
Nevis man vai manām jūtām.
Jo, ja tu tiešām redzētu, kāda esmu,
tu redzētu, ka man ir 17 gadi un es neesmu gatava.
Tu dari man to, ko Koijotsuns izdarīja tev.
-Tāpēc zinu, kā tu jūties. -Tad kāpēc tu liec man to darīt?
Tu vari darīt tā, kā tu gribi, labi?
Es tikai lūdzu, lai tu to apsver.
Vienkārši apsver: varbūt, tikai varbūt, es zinu, par ko es runāju.
Sveiki. Nāciet
Mammu.
-Robina! -Robina!
-Sveiki! -Sveika.
-Sveiks, Pitijpapu. Bilij. -Piedod.
Robina.
Vai Nīna te ir?
Viņa nedaudz kavē.
Tad mēs to darīsim te, viesistabā?
Nu, nebūs tik daudz cilvēku, cik pagājušā reizē, tā ka jā.
-Tev ir ēdiens? -Dibentelpā.
Kas ar tevi notika, Pitijpapu?
Nu, tu neesi tik plānprātīgs, kā biji,
bet neesi arī tas vīrs, kas biji pirms tam.
Neesmu?
Nē.
-Ei! -Mammu!
Ak dievs! Jūs tik jauki izskatāties.
Kas noticis?
Ārtijs paņēma manu lelli un rāva aiz bizēm.
Artur, vai tu tā dari ar māsas lellēm?
Jā, bet viņa nometa zemē manu rotaļu pistoli.
-Ne-e. -Labi, viss.
-Labi. Ei. -Tā bija.
Šķiet, to varam atrisināt tikai tā:
paskatīsimies, kurš no jums apēdīs vairāk saldējuma.
-Jā. -Aizvedīšu viņus uz veikalu.
-Nopirkšu saldējumu. -Paldies, Robina.
Tu nāksi?
Nē, mīļā. Es palikšu te un aprunāšos ar papu Greju.
-Lūdzu! -Tad mēs visi kopā paēdīsim, labi?
Labi!
Skaisti bērni.
Jā. Viņi ir mana sirds.
Tu neiebildīsi, ka mēs ieiesim aprunāties?
-Nē, ejiet. -Labi.
Nāc.
Es saprotu, šī…
Pagājušā reizē šī istaba bija elle.
-Jā. -Bet nāc. Nāc iekšā. Nāc.
Īstenībā tā arī bija pirmā reize, kad mēs abi satikāmies.
Jā, nav tā, ka es negribēju. Vienkārši…
Nu, Redžijs negribēja, lai es tur eju.
Teica, ka negrib, lai redzu jūs tādā stāvoklī.
-Es tā sapratu. -Jā.
Man vienalga ir sajūta, ka jūs pazīstu.
Jūs Redžijam bijāt ļoti mīļš. Ziniet, viņš man visu par jums stāstīja.
Viņš man stāstīja par to, ko esat viņam gadu gaitā iemācījis.
Ziniet, viņam joprojām ir…
nu, bija tās bērnu grāmatiņas, ko uzdāvinājāt viņam bērnībā.
Teica: kad vien bijāt viņu pieskatīt, viņš tās izvilka un jūs lasījāt priekšā.
Līdz viņš bija gana vecs un es liku viņam tās lasīt man.
Jā, viņš bija ļoti mīļš.
Jā.
Te ir 5000 dolāru.
Tas ir tev un bērniem.
Redžijs mīlēja mazos.
Pēdējais, ko viņš man pateica, bija: ir Letišas dzimšanas diena.
Viņam bija jāsteidzas mājās sagatavot viesiem dāvaniņas.
Jā.
Klau, es zinu, ka tev ir grūti te būt…
bet es tiešām to ļoti novērtētu,
ja tu paliktu un uzklausītu, kas man sakāms.
Tas ir ne tikai Redžija, bet arī tevis un bērnu dēļ.
Bet es saprotu, ja tu nevari.
Nē, es… es palikšu.
Paldies.
Nē, tev paldies.
-Es to ļoti novērtēju. -Jā.
Tev laikam labāk jāiet atpakaļ.
Paldies.
Mums viss ir šokolādes.
-Man garšo šokolāde. -Kuram garšo šokolāde?
-Man. -Man ne.
Nu, ja tev negaršo, tad es izēdīšu visu.
Viena pati izēdīsi visu?
-Jā. -Trakums.
-Iedod mammai. -Man sāpēs vēders.
Esmu par vēlu?
Nē. Tas pat nav vēl sācies.
Gribi pastaigāties?
-Protams. -Labi.
Tu zini, ka papus Grejs ir slims, jā?
Man šķita, ka viņam no jaunajām zālēm ir labāk.
Nu, tas bija tikai pagaidu risinājums.
Ārsti neko nevar darīt?
Nē, bet mēs jau zinājām, ka tā būs, tāpēc…
Tas nešķiet godīgi.
Dzīve nekad nav godīga.
Tā vienkārši ir īsta.
Cilvēki cieš, un tad viņi nomirst, un visiem nospļauties.
Manai mātei bija vēzis.
Viņai tā sāpēja, ka viņa sāpēs kliedza, pat ja viņai tikai uzelpoja virsū.
Mans tēvs iegāja istabā, un viņa skatījās uz viņu:
baidījās, ka viņš pieskarsies vai pateiks kaut ko skaļu.
Vienu dienu viņa pamāja, lai viņš pienāk tuvāk.
Un, kad viņš piegāja, viņa lūdzās, lai viņš viņu nogalina.
Lūdzās viņu.
Redzi? Tas ir šausmīgi.
Tu esi ar cilvēku, kuru mīli visvairāk pasaulē,
un labākais, ko vari viņa labā darīt, ir viņu nogalināt?
Kā tas var būt pareizi?
Es nezinu.
Zini, kad mans tēvs sēdēja pie mātes, es viņā kaut ko redzēju.
Kas tas bija?
Viņa varēja viņam lūgt jebko,
jo viņi viens otram nozīmēja visu.
Kaut mums visiem veiktos atrast tādu, tik dziļu, mīlestību.
Es zinu, man nebūtu iebildumu ko tādu pazīt.
Nu, es nerunāju par mums.
Vēl ne.
Tu to nedomā nopietni.
Tas ir tik neprātīgi? Domāt, ka mēs varētu būt kopā.
Pagaidi.
Kā kopā?
Tā, ka tu mani tik ļoti mīli, ka gribi mani nogalināt?
Es tikai gribu zināt, kas tas ir.
Paklau, tu man patīc, tu esi jauks.
Un bija jautri, bet man ir daudz darāmā.
Nu, par ko tu smaidi?
Mans tēvs lūdza manas mātes roku sešas reizes, pirms viņa pateica jā.
Nu, es nesaku, ka tie esam mēs. Es tik tā.
Tu esi dumjš.
Nāc.
Barnetas jaunkundz.
Ko jūs te darāt?
Greja kungs. Viņš mani ielūdza.
Viņš teica, ka mani varētu interesēt tas, kas viņam sakāms.
Esmu tikpat pārsteigts kā pārējie.
Tas ir dakteris Rūbins. Mana tēvoča atmiņas ārsts.
-Prieks iepazīties. -Kā klājas?
Labi.
Viņam ir vārds. Rodžers.
-Rodžers. -Rodžer.
Jā, prieks iepazīties.
-Tēvoci. Ei. -Ei.
Ei, Sātan.
Sveiki, Greja kungs. Kā klājas?
Katra diena ar skaidrām domām ir jūsu nopelns.
Paldies, ka atnācāt.
Jā, labi.
-Sveicināti. -Sveiki.
Labi, paldies visiem,
ka atradāt sirdī spēku atkal atnākt.
Kad pēdējoreiz bijām kopā,
mans tēvocis Pitijpapus, Ptolemijs Grejs, nejutās īsti labi.
Bet tagad viņam ir labāk,
un viņš gribēja pateikt to, ko viņam nebija iespējas pateikt.
Domāju, esam to parādā ne tikai Pitijpapum, bet arī Redžijam.
Paklausīsimies viņa mīļākajā tēvocī, ko tik ļoti patika darīt pašam Redžijam.
Lūdzu.
-Sveiciens visiem. -Sveiki, Greja kungs.
Es šeit stāvu, tikai pateicoties savas māsas mazdēlam Redžijam Loidam.
Āmen.
Redžijs rūpējās par mani tad,
kad neviens cits nespēja izturēt manas mājas smirdoņu
un mana ķermeņa smaku.
Viņš bija viens no tiem dižajiem mūsu apkārtnes melnādainajiem,
kurš rūpējās par vecajiem cilvēkiem un bērniem.
Viņš bija labs cilvēks, kurš pārāk ilgi palika uz vietas.
Es nekad neesmu bijis tāds cilvēks.
Es biju precējies ar sievieti, vārdā Sensija Hauarda.
Ļaudis runāja, ka viņa diez kas nav.
Viņa klaiņoja. Viņa tērēja manu naudu.
Viņai nerūpēja neviens cits, tikai viņa pati.
Viņai nerūpēju nedz es, nedz kāds cits.
Nīsij, tava mamma teica, lai es viņu pametu,
jo es esot pelnījis labāku sievieti.
Bet tava mamma nebija manā mājā vakarā, kad pie manis atnāca Dorisa Hainda.
Ei. Sveiki, Ringas kundze.
Dorisa bija dziļi satriekta jauna sieviete, kurai nupat bija nomirusi mamma.
Viņas māte Kora Patersone uz nāves gultas viņai bija pateikusi,
ka viņa ir mans bērns.
Kora pailgu laiku bija mana draudzene,
bet es viņu pametu, kad manā dzīvē ienāca Sensija.
Bet es redzēju, ka Dorisa ir mana meita.
Tomēr es viņu neapskāvu.
Es neatgrūdu vaļā durvis un neteicu: "Nāc iekšā!"
Es teicu…
"Piedod, bet tava māte noteikti kļūdījusies."
Un es aizvēru durvis viņas degungalā.
Ejot zemē pa kāpnēm, viņa uzskrēja virsū Sensijai.
Un mana līgava redzēja viņas sejā mani.
Viņa apskāva to raudošo meiteni
un uzveda viņu atpakaļ augšā.
Sensija mīlēja viņu tā, kā es nespēju.
Es jutu rūgtumu pret viņu un par viņas ielaušanos mūsu dzīvē,
un es to izrādīju.
Dorisa ienīda mani līdz savai nāves dienai.
Viņai bija 42 gadi.
Bet es neaizgāju uz viņas bērēm,
jo es par viņas nāvi uzzināju tikai pēc dažiem gadiem.
Tomēr es jūs te neatsaucu, lai runātu par savām nelaimēm.
Bet es ar domu izstāstīju jums par Dorisu.
Tā ir milzīga netaisnība, ka es te stāvu,
kamēr Redžijs guļ aukstā zemē.
Viņš bija labs cilvēks, kas pelnījis labu dzīvi.
Viņš bija pelnījis mīlošu sievu un bērnus.
Viņš nebija pelnījis tādu likteni.
Esmu Redžijam parādā par savu dzīvību.
Un tas ir milzīgs parāds, kuru esmu apņēmies pilnībā atmaksāt.
Tāpēc esmu jūs visus šurp ataicinājis, lai paziņotu,
ka es, Ptolemijs Robertss Grejs, darīšu visu, ko spēju,
lai parūpētos, ka Redžija dzimtai ir visas iespējas
šajā pasaulē, kur cilvēkiem pie kājas, vai mēs dzīvojam vai mirstam.
Ja šie bērni izaugs uz pusi tik labi cilvēki, kāds bija viņu tētis,
tad visi klātesošie atradīsies pa… pasau…
Visi klātesošie dzīvos…
Visi klātesošie dz… dzīvos pasaulē, kas…
Visu dzīve ša… šajā pasaulē…
Mēs dzī… Mēs dzīvosim pasaulē, kas būs labāka dzīvesvieta.
Paldies visiem. Ēdīsim.
Tev viss labi?
Nē, bet tā tam ir jābūt.
Tā meitene, Dorisa.
Mana meita Dorisa?
Tava meita Dorisa.
Visu to laiku tu pat nemēģināji salīgt ar viņu mieru?
Ne reizi?
Nē.
Kas ar viņu notika? Kā viņa nomira?
Viņa izdarīja pašnāvību.
Tu tagad mani ienīsti?
Tu labāk zini, lai ko tādu jautātu.
Zini, Rodžers nolēma uztvert to nopietni
un sāka runāt par mums kā par pāri.
Nu, jūs taču esat, ne?
Es negribu to dzirdēt.
Pateici viņam par savu naudu?
Kādu naudu?
Tad tu esi par to izlēmusi.
Varam, lūdzu, tagad par to nerunāt?
Es joprojām ticu, ka tu pārdomāsi.
Paskaties uz viņiem.
Kur ir viņu mamma?
Ei!
Es pameklēšu viņu.
Tev mugurā kleita.
Nīna?
-Papu Grej. -Ko tu te viena dari?
Visi ir aizmugurē, kur ir ēdiens.
Jā, es tikai… Es tikai domāju.
Gribu tev pateikties, ka paliki. Ceru, ka pateicu pāris jēdzīgu vārdu.
Vairāk nekā pāris.
Ziniet, to varēja dzirdēt, cik ļoti jūs viņu mīlējāt.
Nu, es nebiju vienīgais.
Ne tuvu.
Jā. Viņš arī tevi ļoti mīlēja. Ceru, ka tu to zini.
Es zinu.
Īstenībā viņš tevi mīlēja tik ļoti,
ka, uzzinājis, ka uz tevi met acis cits vīrietis,
viņš nolēma pārvākties ar jums uz Teksasu.
Piedodiet. Ko?
Viena no pēdējām lietām, ko man pateica.
Un ko jūs teicāt?
Kas, tavuprāt, man būtu bijis jāsaka?
Es nezinu.
Zini, es aizbraucu uz to vietu, kur Redžijs tika nogalināts,
un es atradu sievieti, kura redzēja to, kas notika.
Viņa teica, ka vainīgajam bija brūna āda un sīki dredi,
kā arī rēta virs vienas acs.
Vai viņa dzirdēja vārdu?
Neredzu, ka te būtu kaut kur Redžija vāģis.
Tu šurp atbrauci pati?
Nē.
Tad tevi kāds atveda.
Jā.
Ģimenes draugs Alfreds?
Es iešu iekšā.
Vai tu teici Alfredam,
ka Redžijs plāno ar tevi un bērniem pārcelties uz Teksasu?
Es nevienam neko neteicu par Redžija plāniem attiecībā uz mums.
Vai Alfreds bija ar tevi tajā vakarā, kad Redžijs tika nogalināts?
Es esmu krietna sieviete, Greja kungs. Māte.
Vai Alfreds bija ar tevi, kad lode caururba Redžija smadzenes?
Es esmu krietna sieviete!
Par ko Alfreds bija cietumā?
Ko? Kas jums to pastāstīja?
Tā nav atbilde.
Ko jūs gribat, lai es saku?
Vai tu pateici viņam, ka Redžijs mēģina jūs aizvest?
-Nē, es… -Ko viņš teica? Ka jums jāpaliek?
Ko viņš tev teica? Ka tu esi viņa sieviete?
Ka tu ne sūda nekur nedosies? Ka tu piederi viņam?
-Vai tu zināji? -Nē!
Nu, vai tev bija aizdomas?
-Es viņam jautāju. -Un ko viņš teica?
Viņš man iesita pļauku.
Nogrūda zemē.
Un pie tāda vīrieša tu gribi turēties?
Man bija 13 gadu.
Nupat bija palikuši 13 gadi, kad ar Alfredu iepazināmies,
un viņš…
Ko gan man teikt tādam vīrietim, ko?
Es mīlēju Redžiju. Tiešām.
Es mīlu, bet…
bet ar Alfredu tas ir…
Es vienk… Es nespēju izskaidrot.
Lai kāda ir patiesība, zvēru, ka es nezināju.
Tad ko lai es daru?
Mans tēvocis Koijotsuns mēdza teikt:
"Jāļauj upei plūst."
Nu, ko tas nozīmē?
Es nezinu.
Es viņam mēdzu jautāt to pašu.
Viņš teica: "Mēs visi esam tajā upē, puis.
Un upe zina, kurp tā plūst."
Paldies, ka atnāci.
Tev viss labi?
Man patika tas, kas tev bija sakāms.
Izklausās, ka esi dzīvē sapratis dažas patiesības.
Nu nezinu par to.
Nu, vismaz izskatās, ka esi gatavs atzīt, ka man bija taisnība.
Tu esi labs cilvēks.
Labs cilvēks?
Jā, es te sēžu un turu tavu roku, it kā mums būtu nākotne,
kad dakteris man ir pateicis, ka manas dienas ir skaitītas.
Tu domā, ka tāda veca sieviete kā es nezina,
ka katra diena viņai var būt pēdējā?
Prieks iepazīties.
Ļaušu tev aprunāties ar tavu viesi.
Es atgriezīšos.
Nedomāju, ka biju bijis tādā pasākumā, kur esmu vienīgais baltādainais.
Tas, ko jūs tur teicāt, bija ļoti aizkustinoši.
Līdz sāpēm godīgi.
Uz minūti vai divām gan jūsu domas aizpeldēja.
Jā. Jā, es… es tuvojos beigām.
Sakiet man, Ptolemij. Kāpēc jūs mani šurp ataicinājāt?
Nu, veci ļaudis mēdza teikt: "Velns nav tik melns, kā to mālē."
Un jūs upurējat manu dzīvi.
Jūsu upuris glābs miljoniem dzīvību nākotnē, Ptolemij.
Tiešām?
Es agrāk domāju, ka man ir jāglābj visi Amerikas melnādainie,
jo kāds dižens cilvēks bija kaut ko nozadzis.
-Bet jūs pārdomājāt? -Nē.
Taču es esmu sapratis,
ka viņš gribēja, lai es dodu iespēju cilvēkiem.
Nododu svētību tālāk un tālāk, līdz visi tiek paci…
Pacilāti. Atvainojiet.
Jā.
-Atvainojiet. -Alfreds Gala.
Bļāviens, kas tev kaiš, vecais?
Es aizbraucu uz to vietu, kur tika nogalināts mans krustdēls.
Es satiku sievieti, kura teica,
ka Redžiju nogalināja brūnādains vīrietis ar sīkiem drediem un rētu virs acs.
Neuztraucies. Es nevienam nepateicu.
Un policijai ir pie vienas vietas.
Labi. Tad ko tu gribi?
Es iedevu tavai meitenei naudu.
Paskaties uz to. Atnāc uz manu dzīvokli.
Varbūt mēs varam vienoties.
Par ko?
Man jāzina, ka Redžija bērniem būs laba dzīve.
Un tas nozīmē arī to, ka tu tajā bildē nevari būt.
Nevaru pieļaut, ka bērnus audzina cilvēks, kurš nogalinājis viņu tēti.
-Puika ir manējais. -Tā viņa tev teica?
Labākais, kas ir tajā puikā, nāk no mana krustdēla labestības.
Tu esi vecs, traks muļķis.
Varbūt.
Bet es gribu tev samaksāt labu naudu, lai turies pa gabalu no Nīnas un bērniem.
-Cik lielu naudu? -Piecreiz vairāk, nekā iedevu viņai.
Kas tev liek domāt, ka naudas dēļ atteikšos no sievietes?
Nēģeri, beidz.
Tu gribi naudu.
Es būšu savā dzīvoklī rīt divos pēcpusdienā.
PAMATĀ VOLTERA MOSLIJA GRĀMATA
Tulkojusi Laura Hansone