Ptolemy Grey utolsó napjai
Azt hittem, éjszakai horgászatra megyünk, Coydog.
Megyünk is, fiam.
Előbb beköszönök a barátnőmnek.
Melyiknek? Miss Charlotte-nak vagy Miss Rubynak?
Miss Marynek.
De miért kell beköszönni neki a horgászat előtt?
Mert besegítek neki a bérleti díjba.
Gyere, fiam!
Na!
Emlékszel, amikor a prédikátor a bűnről beszélt?
Igen.
Na, erről beszélt!
Szia, Coydog!
Szia!
- Rég láttalak. - Igen.
Fent vagyok Van Cleve-ben, fát aprítani,
közben a kannámból a bourbon folyik.
Nem túl fiatal még az úr ehhez a helyhez, Mr. McCann?
Nem! Hétéves vagyok. Nagyfiú.
Na ne mondd!
Befogadtam pár napra,
az anyja New Orleansba ment, beteg az apja.
És kihez jöttél?
Miss Maryhez. Besegít a bérleti díjába.
Miss Mary!
Igen, Miss Delia.
Mr. McCann szeretne neked „besegíteni a bérleti díjba”.
Jövök.
Nem fürödnél egyet, te nagyfiú?
- De, asszonyom. - Gyere velem!
- Fogadj szót Miss Deliának, fiam! - Jó.
Jól van.
Ma este mulatunk, babám!
- Matrice. - Igen, Miss D.
Hoznál nekünk pár vödör meleg vizet a dézsába?
De csak később szoktak fürdeni.
Őfelségének lesz.
Addig vedd le a ruhádat!
Elég meleg a víz, nagyfiú?
Miért a nagyszobában van a dézsa?
Régebben fent volt, aztán beköltözött hozzánk Miss Loretta,
és úgy már nem volt elég hely.
De itt amúgy is közelebb van a meleg vízhez.
Értem.
Hát én mindjárt megeszlek téged!
Mindjárt hazaviszlek magammal!
Jó.
Mindig! Te rohadék! Mindig.
- Valakinek veszíteni is kell. - Rohadt csalók!
Gyere csak ide, baszd meg!
Ne! Szedjétek szét őket! Itt nincs verekedés!
Gyere ide, te rohadék! Többet nem csalsz!
- Ne bántsd! Ő a szerelmem! - Megöllek, baszd meg!
Gyere, kincsem!
Szia, Pitypapa!
Bent vagy?
Gyere be!
Le akarsz lőni?
Nem, nem, nem. Csak…
Magamnak vettem elő.
Nocsak!
Az új barátoddal voltál, mi?
Igen.
Akkor miért ne lőjem le magamat?
Te vagy a mindenem, és most vége.
Akkor el is döntötted?
Nem látok más megoldást.
Miért kéne megoldás?
Mert te vagy az egyetlen nő, akit valaha szerettem.
És hazajöttem, nem?
Nem veszítesz el.
Mindig is te leszel az első számú férfi az életemben.
De ha meg akarsz halni, akkor én magam puffantalak le.
Mert rögtön utána magamat is szíven lövöm.
Ne! Ne!
Bácsikám, mi… Miért…
Mi… Mit csinál… Miért van fent ilyen későn?
Unwin Lomax.
Ki?
Unwin Lomax megverte Arthur Meanyt,
Miss Molly meg halálra késelte.
Rémálma volt?
Nem annak indult.
A dézsában voltam.
Miss Matrice melegítette a fürdővizet.
A víz jól átmelegített, át voltam fázva.
Mindenki mosolygott és nevetgélt…
Teljes biztonságban éreztem magam.
De persze nem tartott sokáig.
Bocsánat, hogy későn jöttem.
De amikor felhívtam, azt mondta, minden rendben.
Rendben is van.
A whiskey azért kell, hogy visszaaludjak.
Nyugodtan alhattál volna Rogernél.
Itt kellett volna lennem. Sajnálom, hogy itt hagytam.
Sajnálom.
Nem kell sajnálnod.
Hiszen fiatal vagy, és szerelmes.
Szerelmes?
Láttam, hogy néz rád a fiú.
De még alig ismerjük egymást Rogerrel.
Ez a hosszúra nyúlt este azért mást mond.
Nem, mi csak…
Mindegy. Csak dumálgattunk.
Jól bánik veled?
Igen.
Hát, az igyekezet megvan, látom.
- Élek a jogaimmal, és nem válaszolok. - Majd később azért meg fog ez változni,
ahogy… ahogy… ahogy a dolgokat látod.
Már nem vagyok gyerek, tudom, mi az a szerelem…
Igen? És ki tanított meg rá?
Maga.
É-Én szeretem magát, Ptolemy. Igazán.
És lefogadom, ha 20 évvel idősebb lennék,
maga meg 50-nel fiatalabb,
akkor… akkor el tudnám képzelni magunkat együtt.
Érzett… Érzett már így valaki iránt?
Azt hiszem, az első kis barátnőmnél, Maude-nál.
Igen. És tudod, hogyan éreztem Sensia iránt.
Igen.
De te…
Te vagy…
Te vagy az első nő, aki szeret engem.
Akinek a szeretete fel… fel…
Feltétel nélküli?
Igen, az az. Feltétel nélküli.
Igen.
Remélem, ez a fajta szeretet marad meg az emlékeimben, h-ha visszaesek.
Jó, de neked… inkább a jövőre kell koncentrálnod,
megragadnod minden lehetőséget az életben.
Jó dolog fiatalnak lenni.
De azért az öregség sem rossz.
Tényleg? És mi a jó benne, maga vénség?
Hát, öregen már tudja az ember, mi fán teremnek a dolgok.
És még?
Meg ők már nem félnek az élettől, így, fél lábbal a koporsóban.
Figyelj! Feküdj le inkább! Holnap fontos napunk lesz.
Bemutatok neked néhány embert, meg megtanulunk pár trükköt.
- Kérsz egy kicsit az alváshoz? - Nem.
De magának sem kéne annyit innia.
Hát, te sem tudsz megmenteni.
Jó, de azért megpróbálhatom.
Jó éjt!
Jó éjt! Aludjon jól!
Nehogy megharapja az álommanó!
Ha megharap, jól berúg.
- Ki a faszom az? - Itt Ptolemy Grey, Ninát keresem.
Tudod, hogy hány óra van, baszd meg?
Bo… bo… bocsánat,
de f-fontos dologról szeretnék vele beszélni.
- Halló! - Grey papa?
Igen, én vagyok.
Nina vagyok. Nina Lloyd.
Hogy szerezted meg a számom ilyen gyorsan?
El van mentve.
Hogy? A te… A telefonod tudja, ki hívott?
Minden telefon tudja.
Mi? Tényleg?
Nézze, bocsánatot kérek Alfredért! Csak nem szereti, ha hívogatnak.
Ő a barátod?
Nem, dehogyis. Csak…
Csak egy családi barát, aki segít nekünk.
Niecie mondta neked, hogy gyászbeszédet tartok Reggie-ért?
Szólt, de… Valószínűleg nem tudok menni.
Még mindig elég nehéz, tudja.
Tudom. Ez… Ez fájó seb marad.
Igen.
Figyelj, a tor majd háromkor lesz!
Gye… Gyere oda kettőre,
m-megígérem, hogy nem tartalak fel sokáig!
Csak szeretnék adni egy kis pénzt.
Ezt nem értem. Milyen… Milyen pénzt?
Hát, amit Reggie-nek tettem félre, a férjednek.
Egy pár hónapig kihúzzátok belőle, mármint te meg a gyerekek.
- Kettő órát mondott? - Igen. Kettőt.
Gondoltam, hogy itt olvasgat.
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
Megnézed a buszmenetrendet?
Nem, é-é-én a buszmenetrendet mondom.
Azt csinálom, bácsikám.
Felhívod a busztársaságot?
Nem. Letöltöm.
- Mit csinálsz? - Letöltöm.
Az internetről. Nem hallott még róla?
De hallottam már róla, csak még nem használtam.
Jó, megmutatom. Hová akar menni?
- Buckheadbe megyünk. - Jó.
Ez lesz az. A 44-es szám.
Pont úgy néz ki, mint régen.
Reméljük, még mindig itt van.
- Oké. Akkor menjünk! - Jövök. Jövök.
GRANT ÉPÜLET
Már bocsánat! Kell ennyi testmozgás.
Lépcsőzzünk?
Menni fog.
Basszus!
Jöjjön!
Ez az!
- Gyermekem! - Sikerült.
- Fáj a lábam. - Tudtam, hogy sikerül.
Bizony.
Mr. Abromovitzhoz jöttünk.
- Időpontra jöttek? - Nem.
Milyen ügyben keresik Mr. Abromovitzot?
Még mindig ügyvéd, nem?
Igen, az, de nem sétálhat be csak úgy…
- Moishe! Moishe! Itt vagy? - Uram! Kérem! Uram, hívom a rendőrséget.
- Moi… - Mi a probléma?
Junior?
Mr. Grey?
Hát az apád?
Ő meghalt… 15 éve.
Ó, milyen fiatalon!
Hát… Hát, akkor 69 éves volt már.
Gyere ide!
N-Nem hiszem el, hogy maga az! Micsoda meglepetés!
Jól nézel ki!
Kertészkedtem ennek a nőnek, erre megvádol lopással!
Börtönbe is csuktak.
Kaptam egy ilyen… kihelyezett ügyvédet.
Azt akarta, valljam bűnösnek magam.
Már a bírónak is szólt.
Igen. Mr. Grey szerencséjére
épp ott volt apám, hogy Shmuel bácsikámat képviselje sikkasztás ügyében.
Hallotta, hogy Mr. Grey az ügyvédjével vitázik.
Gerald Wattsszal.
Igen. Hű, Mr. Wattsszal!
Apám megkérdezte Mr. Greyt, hogy nem akarna-e másik ügyvédet.
És a bácsikája?
Shmuel? Bűnös volt.
Már csak a büntetésben kellett megegyezniük.
Szó… Szóval mit lopott el állítólag?
- Egy kis szobrot, amit… - Állítólag Degas műve.
De az idősebb Moishe tíz hónapig dolgozott az ügyön.
És végül rávette a nő unokahúgát, hogy beismerje: a nő, Sadie Holman,
saját maga nyúlta le…
- Hogy? - …hogy fű alatt eladhassa.
Mi, akkor… akkor lecsukták?
Nem. Nem, apám rábeszélte, hogy ejtse a vádakat.
De bűnös volt.
Nos, néhány ember, köztük bűnözők, sosem látnak ítéletet,
nemhogy börtöncellát.
Szóval mit tehetek önökért?
Megírnád a végrendeletemet?
Hogyne. Sok örököse van?
Egy pár, de én azt akarom, hogy Robyn rendelkezzen a vagyonomról.
Várjon! Hogy én?
Nem.
Jelentős összegről van szó?
Igen, de apád tudott róla.
Egy végrendeletnél
rendszerint négyszemközt beszéljük meg a részleteket.
Biztosan megérti.
Igen, kint megvárom.
Kicsoda önnek ez a fiatal lány?
Robyn akkor toppant be az életembe,
amikor nagy szükségem volt a gondoskodásra.
Rosszul voltam, Mo.
Nagyon mély gödörből húzott ki ez a lány.
És… örökbe fogadtam, úgy-ahogy.
De az életemet is rábíznám, nem úgy, mint a saját rokonaimra.
Megértem az érzéseit, de mások is így látják a helyzetet?
A családjára gondolok.
Mekkora az esélye az ellenkezésnek?
Száz százalék.
Ott az unokahúgom, meg a léhűtő fia.
Volt még egy unokaöcsém, akit meggyilkoltak,
és a családja, de a feleségében nem bízom.
Azt viszont tudom, hogy bármit rájuk hagyok, azt elherdálják.
Biztos benne?
Igen, ők nem értenek a pénzhez.
Szóval hagyok Robynnak pár utasítást,
de még így is azt mondják majd, hogy elment az eszem.
Nekem nem úgy tűnik.
Létrehozhatnánk egy alapot, ami jogilag megfelelne,
már ha ez a családjának is megfelel.
Jó! Pont ezt szeretném.
Jól van. Lenne itt még valami, amiben segítened kéne.
Ez a hely semmit sem változott.
Most figyelj nagyon, fontos lesz ez a doboz!
Uraim, a kulcsokat!
Coydog, megvan a kincs!
A Brasher dublon.
Édesapám feljegyzése szerint
Mr. Grey 40 éve jelentette be ezt az érmét.
A tulajdonaként. Az adót is befizette a tanácsunk ellenére.
A jelenlegi értéke?
17,29 millió.
- Dollár? - Igen.
Valamint hét másik, kevésbé értékes érme is van itt,
az a doboz is ezzel nyílik.
Azok most nem érdekelnek.
De most bedurrantjuk a dolgokat, pénzre váltjuk ezt az érmét,
és azt majd a… arra a számlára tesszük, amit Robyn kezel majd.
- Nem, nem, nem. Ezt meg kell beszélnünk. - Ne aggódj! Ne aggódj miatta!
- Ne aggódjak? Van beleszólásom? - Persze hogy van.
Akkor köszönöm, de nem.
De miért őt kérded? Figyelj, most még semmi dolgod!
És ha később is így érzek?
Tudom, nem ez Mr. Grey elképzelése,
de biztosíthatom, hogy a számla jó kezekben lesz.
Ez… Ez mit jelent?
Ha nem vállalja a kezelését, akkor a feladat rám száll.
Már ha nem vállalja.
Miben más ez, mint amit már most is csinálsz
az aligátortáskás pénzemmel?
Az a bankban van, és magánál van a kártya.
Figyelj! Tudom, sok pénzről van szó.
Kurva sokról. Én nem nyúlok hozzá.
De már végrendelkeztem róla!
Minden tennivalót rögzítettünk benne. Mintha fognám közben a kezed.
Igen, de nem fogja.
Figyelj, mindenki kap majd belőle!
Ahogy te is, meg fizetséget a csekkírásért.
Shirley Wring, Billy Freres, ők is kapnak valamit.
Mint… Mint… Mintha mindenkiről gondoskodnál.
Azt mégis hogyan?
Egy szót sem értettem az ügyvéd beszédéből.
Te voltál ott a legokosabb ember. Meg Moishe mindent tud majd.
Akkor bízzak meg benne, csak úgy?
Ha nem bízol, kérj tanácsot! Akár több embertől is.
De nem érti! Nekem nem kell a pénz.
Egy cent sem.
A szarszagú lakásba se akartál bejönni,
ami tele volt csótányokkal,
egy őrült öregemberhez, ki a saját segglyukát sem találta…
De mégis megtetted!
És azért, mert csak te voltál képes erre.
Azért, mert muszáj volt. Nem volt hová mennem.
Azért takarítottam ki a lakást, mert utáltam a koszt.
Nem azért, mert valami szent vagyok,
de maga egyre csak… Egyre csak…
- Egyre… Egyre csak mi? - Másnak lát engem!
- Dehogy látlak! - De igen!
Mindent magáért tettem. Nem… Nem magamért, vagy… vagy az érzéseimért.
Ha tényleg… nem lát másként,
akkor belátná, hogy 17 éves vagyok, még nem állok készen erre.
Azt teszi velem, amit Coydog magával.
- Ezért tudom, mit érzel. - Akkor miért várja el tőlem?
Saját belátásod szerint döntesz, jó?
Csak azt kérem, hogy gondold át!
Gondolj bele, hogy talán tudom, mit csinálok!
Csá… Gyertek be!
Anya!
- Robyn! - Robyn!
- Sziasztok! - Szia!
- Szia, Pitypapa! Billy. - Bocs.
Robyn.
Nina itt van?
Kicsit késik.
Akkor itt leszünk, a nappaliban?
Nem leszünk annyian, mint múltkor, szóval erre gondoltam, igen.
- Van kaja? - Hátul lesz.
Mi történt veled, Pitypapa?
Most nem vagy olyan rozzant, mint eddig,
de a régebbi önmagadra sem hasonlítasz.
Nem?
Nem.
- Helló! - Anya!
Úristen! De csinosak vagytok!
Mi a baj?
Artie kihúzta a babám haját!
Arthur, tényleg így történt?
Igen, de ő meg ledobta a pisztolyomat.
- Nem is! - Jól van, na.
- Jó. Na! - De!
Ezt csak úgy dönthetjük el,
ha fagyievő versenyt rendezünk.
- Igen. - Elmegyek velük.
- Hozunk jégkrémet. - Köszi, Robyn.
Te is jössz?
Nem, kicsim. Beszélnem kell Grey papával.
- Légyszi! - De utána majd együtt eszünk, jó?
Jó!
Gyönyörű gyerekek.
Igen. Ők a mindenem.
Nem baj, ha máshol beszélgetnénk?
- Dehogy. - Jól van.
Gyerünk!
Tudom, ez…
Legutóbb borzalmas… borzalmas lehetett itt lenni.
- Igen. - De gyere! Gyere be! Ülj le!
Akkor… Akkor találkoztunk először személyesen.
Igen, nem azért, mert nem akartam előtte. Csak…
Reggie nem akarta, hogy átmenjek.
Azt mondta, nem akarja, hogy úgy lássam magát.
- Gondoltam. - Igen.
De úgy érzem, jól ismerem.
Ennyire szerette magát Reggie. Mindent elmesélt magáról.
Hogy mennyi mindent tanított neki.
Tudja, még mindig megvan…
megvoltak neki azok a mesekönyvek, amiket magától kapott régen.
Mondta, hogy amikor maga vigyázott rá,
mindig fel kellett olvasnia neki.
Aztán nagyobb lett, és én olvastattam fel vele.
Igen, jószívű volt.
Igen.
Ez itt, ez 5000 dollár.
Neked, és a gyerekeknek.
Reggie imádta őket.
Az utolsó dolog, amiről beszélt, pont Latisha szülinapja volt.
Sietett haza, hogy bulit rendezzetek neki.
Hát, igen.
Nézd, t… tudom, hogy nehéz itt lenned…
de én nagyon örülnék neki,
ha végighallgatnád a beszédemet.
Ugyanannyira szól nektek is, mint Reggie-nek.
De megértem, ha nem.
Nem, m-marad… Maradok.
Köszönöm.
Én köszönöm.
- Hálás vagyok érte. - Szívesen.
Menjünk is vissza!
Köszönöm.
Egy egész doboz csoki.
- Azt szeretem. - Ki szereti?
- Én. - Én nem.
Akkor majd én megeszem az egészet.
Az egészet egyedül?
- Igen. - Azta!
- Add oda anyának! - Belefájdul a hasam is.
Elkéstem?
Nem. Még… Még el sem kezdtük.
Elmenjünk sétálni egyet?
- Aha. - Jól van.
Ugye tudod, hogy Grey papa beteg?
Azt hittem, hatott az új gyógyszer.
Az csak átmeneti javulás volt.
Az orvosok nem tudnak tenni valamit?
Nem, de tudtuk, hogy ez lesz. Szóval…
Ez nem fair.
Hát, semmi sem az.
Ilyen az élet.
Az ember szenved, aztán meghal, és ez senkit sem érdekel.
Anya rákos volt.
Annyira rossz volt a betegsége, hogy a legkisebb mozdulat is fájt neki.
Apa bement hozzá, anya ránézett,
és már szinte meg sem merte érinteni.
Egyszer anya közelebb intette magához.
Arra kérte, hogy ölje meg őt.
Könyörgött.
Hát, ez borzalmas.
Ott van melletted az ember, akit szeretsz,
és a legjobbat azzal teszed neki, ha megölöd?
Ez nem helyes…
Hát, nem tudom…
De láttam valamit apámban, amikor ott ült anya mellett.
Mit?
Anya bármit kérhetett volna,
mert apának ő volt a mindene.
Az ilyen szeretet tényleg nagyon ritka.
Én is ezt akarom érezni.
Mármint általában.
Nálunk még nem.
Most komolyan mondod?
Miért, annyira hihetetlen? Hogy mi együtt legyünk?
Várj!
Hogy együtt?
Annyira szeretnél, hogy megölnél? Úgy együtt?
Csak szeretném tudni, mi van köztünk.
Figyelj, kedvellek, nagyon kedves vagy.
És jól elvoltunk, de most másra kell koncentrálnom.
Te meg min vigyorogsz?
Apám hatszor kérte meg anyám kezét, mire igent mondott.
Nem mondom, hogy ez lesz. Csak úgy mondom.
Hülye!
Induljunk!
Miss Barnet.
Maga mit keres itt?
Mr. Grey. Ő hívott meg.
Mondta, hogy érdemes lenne eljönnöm.
Engem is meglepett.
Ő itt dr. Rubin. Ő a bácsikám memóriadokija.
- Nagyon örvendek! - Hogy van?
Jól.
Neve is van. Roger.
- Roger. - Roger.
Igen, nagyon örvendek.
- Bácsikám! - Szia!
Üdv, Sátán!
Jó napot, Mr. Grey! Hogy van?
Mindennap tiszta tudattal, hála magának!
Köszönöm, hogy eljött.
Igen.
- Üdv! - Jó napot!
Jó, köszönöm nektek,
hogy eljöttetek ma hozzánk.
Legutóbb a bácsikám, Pitypapa, Mr. Ptolemy Grey, nem volt túl jól.
Most már jobban érzi magát,
és szeretné elmondani azt, amit akkor nem tudott.
Szerintem ennyivel tartozunk neki, és Reggie-nek is,
hogy meghallgassuk kedvenc bácsikáját, ahogy Reggie is szerette őt hallgatni.
Átadom a szót.
- Sziasztok! - Üdv, Mr. Grey!
Egy embernek köszönhetem, hogy most itt állok,
és ez nem más, mint az unokaöcsém, Reggie Lloyd.
Ámen!
Reggie gondoskodott rólam,
amikor más nem tudta elviselni a lakásom
meg a saját testem bűzét.
Ő olyan fekete férfi volt a közösségünkben,
aki szívén viselte mások sorsát.
Jó ember volt, de túl sokáig maradt egy helyben.
Én sosem voltam ilyen.
Volt egy feleségem, Sensia Howard.
Mindenki rosszat gondolt róla.
Hogy szórakozik. Meg a pénzemet szórja.
Csak magával volt elfoglalva.
Nem törődött sem velem, sem másokkal.
Niecie, anyukád azt mondta nekem, hogy hagyjam el,
mert én jobb nőt érdemlek nála.
De anyukád nem volt ott, amikor Doris Hind bekopogott hozzám.
Jó napot, Miss Wring!
Doris egy végtelenül szomorú kis nő volt, épp előtte halt meg az anyja.
Az anyja, Cora Patterson, a halálos ágyán mondta el neki,
hogy én vagyok az apja.
Cora a barátnőm volt egy ideig,
de elhagytam, amikor megismerkedtem Sensiával.
Felismertem magamat Dorisban.
De nem öleltem meg.
Nem tártam ki az ajtómat, nem hívtam be.
Azt mondtam neki…
„Sajnálom, de édesanyád biztosan tévedett.”
És rázártam az ajtót.
Lement a lépcsőn, és belefutott Sensiába.
Ő meg meglátott engem a lányban.
Átkarolta a síró lány vállát,
és visszakísérte az emeletre.
Sensia helyettem szerette a lányt.
Én meg csak utáltam, amiért betoppant az életünkbe,
és ezt ki is mutattam.
Doris a halála napjáig gyűlölt érte.
Negyvenkét éves volt.
Nem voltam ott a temetésén,
mert pár évig azt sem tudtam, hogy meghalt.
De nem az én gondjaim miatt gyűltünk ma össze.
Viszont okkal meséltem el Doris történetét.
Végtelenül nagy igazságtalanság az élettől,
hogy én élek, Reggie pedig meghalt.
Jó ember volt, aki jó életet érdemelt.
Megérdemelte szerető feleségét és gyerekeit.
De ezt a sorsot nem érdemelte meg.
Az életemet köszönhetem Reggie-nek.
Sokkal tartozom neki, és ezt a tartozást ki is egyenlítem.
Azért hívtalak ide titeket, hogy tanúi legyetek eskümnek…
Én, Ptolemy Roberts Grey, mindent megteszek azért,
hogy Reggie vérvonalának mindene meglegyen az életben,
egy olyan világban, ahol nem számít, az ember él-e, vagy hal.
Ha ezek a gyerekek feleolyan jó emberek lesznek, mint az apjuk,
akkor itt mindenki oly… olyan…
Minden jelenlévőnek…
Minden jelenlévőnek olyan élete lesz…
Minden élet… a jelenlévőknek…
Oly… Olyan világban élhetünk majd, ami… ami sokkal jobb lesz ennél.
Köszönöm a figyelmet. Együnk!
Jól érzi magát?
Nem, de ez így is van jól.
Az a lány, Doris…
A lányom?
A lánya.
Meg sem próbált vele kibékülni, soha?
Egyszer sem?
Nem.
Mi lett vele? Hogy halt meg?
Öngyilkos lett.
Most gyűlölsz?
Nagyon jól tudja, hogy nem.
Roger úgy döntött, most már komoly a kapcsolatunk,
és ezt szépen el is mondta nekem.
De jártok is, nem?
Ezt meg sem hallottam.
Elmondtad neki a pénzt?
Milyen pénzt?
Szóval akkor már döntöttél.
Erről most ne beszéljünk!
Még reménykedem, hogy meggondolod magad.
Nézze!
Hol az anyjuk?
Hé!
Megkeresem.
Vigyázz a ruhádra!
Nina?
- Grey papa. - Mit csinálsz itt egyedül?
Mindenki kint eszik, hátul.
Igen, csak… Csak elgondolkoztam.
Köszönöm, hogy maradtál. Remélem, jó dolgokat mondtam.
Nagyon is.
Érezni lehetett. Hogy mennyire szerette őt.
Nem csak én.
Ez így van.
Igen. Téged is nagyon szeretett. Remélem, tudod.
Tudom.
Sőt, annyira szeretett téged,
hogy amikor rájött, hogy szemet vetett rád egy férfi,
akkor le akart veletek lépni Texasba.
Tessék? Hogyan?
A halála előtt mondta nekem.
És mit mondott rá?
Szerinted mit kellett volna mondanom rá?
Nem tudom.
Tudod, én… én elmentem arra a helyre, ahol Reggie-t meggyilkolták,
és ott volt egy nő, aki látta az egészet.
Azt mondta, látta a tettest, egy barna bőrű embert tüskés hajjal,
meg heg volt a szeme felett.
Nem hallotta a nevét?
Nem látom Reggie kocsiját.
Egyedül jöttél?
Nem.
Akkor elhozott valaki.
Igen.
A családi barát, Alfred?
Most bemegyek.
Elmondtad Alfrednak,
hogy Reggie Texasba költözne veletek?
Én ezt nem mondtam senkinek.
Alfred veled volt, amikor Reggie-t megölték?
Én jó ember vagyok, Mr. Grey. Anya.
Alfred veled volt, amikor a golyó átlyukasztotta Reggie agyát?
Én jó ember vagyok!
Alfred miért ült börtönben?
Hogy? Ezt ki mondta el?
Ez nem válasz a kérdésemre.
Most mit mondjak?
Elmondtad neki, hogy Reggie elvinne téged?
- Nem, én… - Mit mondott? Hogy maradj?
Mit mondott? Hogy az ő nője vagy?
Hogy nem mész sehová? Hogy az övé vagy?
- Tudtad? - Nem!
Akkor gyanítottad?
- Megkérdeztem. - És mit mondott?
Arcon ütött.
Elestem.
És ehhez az emberhez ragaszkodsz?
Tizenhárom éves voltam.
Tizenhárom évesen találkoztam Alfreddel,
és ő…
Most mit mondhatnék egy ilyen embernek?
Szerettem Reggie-t. Tényleg.
Még mindig, de…
de Alfreddel…
Ezt… Ezt nem értheti.
Bármi is az igazság, én nem tudom.
Most mit csináljak?
Coydog bácsikám mondta mindig:
„Hadd folyjon a folyó a maga medrében!”
Ez mit jelent?
Nem tudom.
Ugyanezt kérdeztem tőle is.
Azt mondta: „Mind a folyóban úszunk, fiam.
És a folyó pontosan tudja, merre tart.”
Szia!
Köszi, hogy eljöttél.
Jól vagy?
Nagyon tetszett a beszéded.
Úgy tűnik, megbékéltél pár dologgal.
Hát, nem is tudom…
Vagy legalábbis most már beismered, hogy nekem volt igazam.
Jó ember vagy.
Jó ember?
Igen, itt fogom a kezed, bár semmi esélyünk a közös jövőre,
mert tudom, hogy már csak napjaim vannak hátra.
Szerinted egy ilyen vénasszony nem tudja,
hogy bármikor betoppanhat a halál?
Nagyon örültem.
Menj csak, beszélj a vendégeddel!
Mindjárt jövök.
Még sosem voltam olyan partiban, ahol én voltam az egyetlen fehér.
A beszéde nagyon megható volt.
És fájóan őszinte.
Bár egy-két helyen már elbizonytalanodott a dolog.
Igen. Már… Már a végét járom.
Mondja csak, Ptolemy! Miért hívott el engem?
Az öregek mondták azt régen, hogy mindenkiben van valami jó.
És tényleg feláldozza az életemet.
Az áldozata emberek millióin fog segíteni, Ptolemy.
Valóban?
Eddig azt hittem, hogy nekem kell megmentenem Amerika feketéit,
csak mert egy nagy ember ellopott valamit.
- És már nem így hiszi? - De.
Csak rájöttem,
hogy igazából azt szerette volna, ha… ha segítek az embereken.
Hogy ne szenvedjenek hiányt, és saját lábra…
lábra álljanak. Bocsásson meg!
Nyugodtan!
- Elnézést! - Alfred Gulla.
Neked meg mi bajod van, te vén fasz?
Elmentem oda, ahol megölték az unokaöcsémet.
Volt ott egy nő, mondta,
hogy egy barna ember ölte meg Reggie-t, tüskés haja meg sebhelye volt.
Ne félj! Nem szóltam senkinek.
A rendőrség meg leszarja.
Jól van. Akkor mit akarsz?
A barátnőd kapott tőlem egy kis pénzt.
Nézd csak meg! Gyere el hozzám!
Talán meg tudunk egyezni.
De miben?
Tudnom kell, hogy Reggie gyerekeinek jó élete lesz.
Amihez az tartozik, hogy te eltűnsz a színről.
Az apjuk gyilkosa csak nem nevelheti fel ezeket a srácokat.
- A fiú az enyém. - Ezt mondta neked Nina?
A fiú jó lelke csak az unokaöcsémnek köszönhető.
Maga megháborodott!
Az lehet.
De hajlandó vagyok fizetni azért, hogy távol tartsd magad tőlük.
- Mennyit? - Ötször annyit, mint amit kapott.
Miből gondolja, hogy feladom a nőt a pénzéért?
Ugyan már, nigger!
Akarod azt a pénzt.
Holnap kettő órakor várlak.
KÉSZÜLT: WALTER MOSLEY REGÉNYE ALAPJÁN
A feliratot fordította: Alimuradov Dóra