Мислех, че ще ходим на нощен риболов, Койдог.
Ще ходим, момче.
Първо ще поздравя приятелката ми.
Коя? Госпожица Шарлот или госпожица Руби?
Госпожица Мери.
Защо отиваме при нея преди риболова?
Обещах да й помогна да си плати наема. Ела, момче.
Знаеш ли какво казва проповедникът за греха?
Да.
Eто това е!
Койдог!
Здрасти!
Отдавна не си идвал.
Бях на сеч във Ван Клийв и в дамаджаната ми не остана бърбън.
Не е ли малък да е тук през нощта, г-н Маккан?
На 7 години съм, голямо момче съм. - Така ли?
Взех го за два дни, докато майка му се грижи за баща си в Ню Орлийнс.
При кого идваш? - При г-ца Мери, да й помогнем с наема.
Госпожице Мери!
Да, госпожо Делия.
Господин Маккан е дошъл "да ти помогне с наема".
Слизам.
Искаш ли да вземеш вана, голямо момче?
Да, госпожо. - Ела с мен.
И да слушаш госпожа Делия, момче. - Добре.
Страхотна вечер!
Матрис. - Да, г-жо Дий.
Моля те, донеси две кофи с топла вода за ваната.
Но още е рано за къпане.
За нашия малък принц е.
Да те приготвим.
Топла ли е водата, голямо момче?
Защо ваната е в голямата стая?
Беше на горния етаж, но госпожица Лорета се нанесе
и там не остана място за ваната.
Тук е по-близо до топлата вода.
Добре.
Ти си много сладко дете. Искам да те взема у дома.
Добре.
Всеки път, мамка му.
Стига, някой трябва да губи. - Мамите!
Ела ми, негодник!
Спрете! Разтървете ги! Без побоища тук!
Ще те спукам от бой, негоднико! Ще мамиш ли друг път?
Не го пипай! Това е моят мъж! - Ще те пречукам.
Ела тук, миличък.
Здрасти, Пити.
Там ли си?
Влизай.
Ще ме застреляш ли?
Не. Заради себе си го извадих.
Виж се само.
Излизала си с новия си приятел ли?
Да.
Защо да не се гръмна?
Ти си всичко, което имах, а сега настъпи краят.
Искаш да умреш ли?
Не се сещам какво друго да правя. - Защо трябва да правиш нещо?
Защото си единствената жена, която някога съм обичал.
Прибрах се, нали?
Не можеш да ме изгубиш.
Винаги ще си единственият за мен.
Но ако искаш да умреш, тогава дай аз да те застрелям.
Веднага след това ще пусна един куршум в сърцето си.
Не.
Чичо.
Късно е, защо не спиш?
Ънуин Лоумакс. - Кой?
Ънуин Лоумакс наби Артър Мийни,
а госпожица Моли го наръга и уби.
Кошмар ли?
А започна добре.
Бях във ваната.
Госпожица Матрис подгряваше водата.
Топлата вода ме сгряваше.
И всички се смееха и усмихваха.
Никога не съм се чувствал по-защитен.
Но, както винаги, не беше за дълго.
Съжалявам, че закъснях.
Като ти звъннах по-рано, каза, че всичко е наред.
Така е. Пия уиски, за да заспя отново.
Можеше да останеш у Роджър.
Не, трябваше да съм тук, не биваше да те оставям. Извинявай.
Не унивай.
Хубаво е да си млад и влюбен. - Влюбен?
Виждам как те гледа онова момче. - С Роджър почти не се познаваме.
Сега е 4,30 ч. през нощта, това говори другояче.
Не, просто бяхме заедно.
Добре ли се отнася с теб? - Да.
Ти искаш, той може. - Тук ще си замълча.
Някой ден ще си спомниш за това и ще мислиш по друг начин.
Вече съм достатъчно голяма, за да знам какво е любовта.
Наистина? И кой те научи?
Ти.
Обичам те, Птолемей.
Ако бях с 20 години по-голяма,
а ти - с 50 години по-млад,
аз и ти можехме да сме заедно.
Някога изпитвал ли си това към някого?
Към първата ми приятелка Мод.
А и знаеш за чувствата ми към Сенсия.
Но ти...
Ти си първата жена, която ме е обичала.
Която ме е обичала без...
Безрезервно? - Да. Безрезервно.
Да.
Надявам се да помня подобна обич, когато отново изкуфея.
Но ти трябва да препускаш към бъдещето,
да се възползваш от всичко, което светът ти поднесе.
Хубаво е да си млад.
Има какво да се каже и за старостта. - Кое й е хубавото, старче?
Старите хора знаем много за живота и причините за нещата.
Друго?
Старите хора не се боят от живота, защото са с единия крак в гроба.
Трябва да поспиш, утре ни чака важен ден.
Искам да те запозная с едни хора и да научиш стари номера.
Искаш ли питие, преди да заспиш? - Не.
Не бива да пиеш толкова много.
Не можеш да ме спасиш.
Да, но не значи, че не мога да опитам.
Лека нощ.
Да спиш в кош, да сънуваш грош. И без дървеници цяла нощ.
Ако ме хапят, ще се напият.
Кой си ти, мамка ти? - Птолемей Грей. Търся Нина.
Знаеш ли колко е часът, мамка му?
Извинявам се, но искам да й кажа нещо важно.
Ало? - Дядо Грей?
Да, аз съм.
Нина Лойд е.
Как намери номера ми толкова бързо? - В телефона ми е.
Телефонът ти знае кой звъни? - Всички телефони са така.
Наистина ли?
Съжалявам за Алфред. Става недоверчив, когато ме търсят.
Това приятелят ти ли е? - Не, приятел на семейството. Помага ни.
Ниси обади ли ти се да ти каже за помена за Реджи?
Да, но не мисля, че мога да дойда.
Още ми е тежко, разбираш ли?
Знам. Като незарастваща рана е.
Да.
Слушай, поменът започва в 15 ч.
Можем да се чакаме в 14 ч. Няма да те задържам много.
Искам само да ти дам пари.
Не разбирам. Какви пари?
Парите, които пестих за Реджи, съпруга ти.
Достатъчно да изкарате два месеца.
Два часа ли каза? - Два часа.
Знаех си, че ще те заваря тук с книга. - Добро утро.
Ще вземеш ли автобусното разписание?
Не, помолих те да вземеш разписанието. - Това правя, чичо.
Ще звъниш на автобусната фирма ли? - Не, ще изтегля разписанието.
Какво? - Ще го изтегля.
От интернет. Чувал ли си?
Да, но не съм го използвал.
Ще ти покажа. Закъде пътуваш? - Ще ходим до "Бъкхед".
Ето го. Номер 44.
Досущ като едно време е.
Дано той още е тук.
Да влизаме. - Идвам.
Насам, нуждаеш се от раздвижване.
Чак догоре? - Ще се справиш.
Да му се не види.
Хайде.
Точно така.
Дете, болят ме краката. - Ти се справи. Знаех си.
Бях сигурна.
Идваме при господин Абрамович.
Имате ли уговорка? - Не.
По каква работа идвате при него?
Той още е адвокат, нали?
Да, но не може просто ей така да дойдете.
Моше, тук ли си? - Господине, ще повикам полиция.
Проблем ли има?
Младши?
Господин Грей?
Къде е баща ти? - Почина преди 15 години.
Та той беше млад. - Беше на 69 години.
Ела тук.
Не мога да повярвам, че те виждам. Много приятна изненада.
Добре изглеждаш.
Жената, на която поддържах градината, ме обвини в кражба.
Вкараха ме в затвора. Назначиха ми служебен адвокат.
Негодникът рече да се призная за виновен. Каза и на съдията.
За щастие татко бил в съда да представлява чичо ми Шмуел за финансова измама.
Чул господин Грей да спори с адвоката си.
Джералд Уатс. - Да. Господин Уатс.
Татко попитал господин Грей дали иска друг адвокат.
А чичо ви?
Шмуел? Той бил виновен.
Трябвало само да определят глобата.
Какво са смятали, че си откраднал?
Статуетка. - Казаха, че е изработена от Дега.
Но Моше-старши работи по случая ми десет месеца.
Накрая придума една от племенниците й да признае, че жената - Сейди Холман -
всъщност е взела статуетката и тайно я продава.
Значи е отишла в затвора?
Не, татко я накара да оттегли обвиненията си.
Но е била виновна.
Някои хора, дори престъпници, понякога не виждат осъдителна присъда,
камо ли как изглежда килия.
С какво да помогна?
Ще ми напишеш ли завещание?
Разбира се. Има ли много наследници?
Неколцина, но искам Робин да е човекът, който ще казва кой какво взима и кога.
Чакай. Аз?
Не.
Сумата голяма ли е?
Да, но баща ти знаеше всичко.
Когато пиша завещание,
обсъждам подробностите със завещателя на четири очи.
Сигурно ме разбираш.
Да, ще чакам отвън.
Каква ти се пада тази млада жена?
Робин се появи в живота ми,
когато имах огромна нужда от грижи.
Бях в тежко състояние, Мо.
Тя ме извади от блатото.
И някак си я взех под крилото си.
Но й се доверявам повече, отколкото на роднините си.
Разбирам чувствата ти, но какво мислят останалите?
Най-вече близките ти? Има ли вероятност да оспорват?
Стопроцентова.
Имам племенница, чийто син не става за нищо.
Имам още един праплеменник, когото убиха.
Остави две деца и жена, за която имам съмнения.
Знам, че ще профукат всичко, което им завещая.
Сигурен ли си?
Видят ли се с пари, ще се издънят.
Затова ще оставя конкретни инструкции на Робин,
но те пак ще кажат, че не съм бил с всичкия си.
Виждаш ми се здравомислещ.
Един попечителски фонд би удовлетворил съда
дори ако семейството ти не е доволно.
Чудесно. Това искам.
Има още нещо, с което можеш да ми помогнеш.
Това място изглежда непроменено.
Това, което е в тази кутия, е свързано с теб.
Господа, ключовете.
Койдог, намерих съкровището.
Брашъров дублон.
В архива на баща ми пише, че господин Грей е обявил тази монета преди 40 години.
Негова е. Платил е данъците, въпреки съветите да не го прави.
Колко струва сега? - 17 милиона и 290 хиляди.
Долара? - Да.
В друга кутия има седем монети с по-ниска стойност, ключовете са същите.
Да не мислим за тях сега.
Но искам да започваме - да осребрим тази монета
и да вкараме парите в попечителска сметка, на която Робин ще е титуляр.
Не, трябва да поговорим за това. - Не се безпокой.
Да не се безпокоя? Нямам ли думата? - Имаш я.
Тогава благодаря, но не.
Защо питаш него? Виж, още нищо няма да правим.
А ако и след това се чувствам така?
Г-н Грей може да е разочарован, но фондът все пак ще остане в добри ръце.
Как така?
Ако се откажеш от попечителството, аз ще поема тази роля.
Ако откаже.
Не е по-различно от това, което правиш с куфарните ми пари.
Те са в банката, а картата е в теб.
Виж, знам, че са много пари.
Истинско състояние е. Не ме замесвай.
Всичко, което ти трябва, е в завещанието. Ще е така, сякаш съм с теб.
Но няма да си с мен.
Всеки ще получи своя дял.
Ти ще получиш голяма част, ще ти се плаща и за писането на чекове.
Шърли Ринг и Били Фререс ще получат по нещо.
Ще се грижиш за всички.
Как очакваш да правя всичко това? Дори не разбирах какво говорят адвокатите.
Ти си по-умна от всички в онази стая. А и Моше знае всичко.
И трябва да му вярвам?
Ако не му вярваш, чуй второ или трето мнение.
Не ме слушаш. Не искам парите. Не искам и цент.
Не ти се искаше да влизаш в смърдящ дом, пълен с хлебарки,
и да говориш с луд старец, който не знае къде се намира,
но го направи.
Само ти успя да го направиш.
Налагаше се, нямаше къде да живея.
Почистих, защото не исках да живея в кочина.
Не го направих, защото съм светица, а ти продължаваш...
Какво? - Да ме смяташ за нещо, което не съм.
Виждам те такава, каквато си. - Не!
Всичко, което направих, е заради теб, не заради мен и моите чувства.
В действителност съм момиче на 17 години, което не е готово за това.
Правиш същото, което Койдог - с теб.
Знам как се чувстваш. - Тогава защо ме караш?
Свободна си да правиш каквото искаш.
Просто те моля да помислиш.
Опитай се да разбереш, че може би знам какво говоря.
Какво има? Хайде.
Мамо.
Робин! - Здрасти!
Дядо Пити, Били, Робин.
Нина тук ли е?
Ще закъснее.
В дневната ли ще се съберем?
Няма да има много хора като последния път, тук ще сме.
Ще има ли храна? - Да.
Какво е станало, дядо Пити?
Не си слабоумен като преди,
но и не си същият човек, какъвто беше преди.
Не съм ли? - Не си.
Здрасти! - Мамо!
Много добре изглеждате.
Какво има? - Арти ми взе куклата и й дърпа опашките.
Артър, дразниш ли сестра си? - Да. Тя пък ми хвърли пистолета играчка.
Ясно. - Така беше.
Ще решим спора, като видим кой може да изяде най-много сладолед.
Ще идем до магазина. Хайде за сладолед. - Мерси, Робин.
Идваш ли?
Не, ще остана да поговоря с дядо Грей.
Моля те. - После ще ядем заедно.
Прекрасни деца. - Да, те са всичко за мен.
Нещо против да поговоря с нея? - Не, отивайте.
Разбирам те.
Когато последно бях в тази стая, се чувствах ужасно.
Ела тук, влез.
Това беше и първият път, в който се запознахме.
Не че не съм искала.
Реджи не искаше да ходя при теб.
Не искаше да те виждам в състоянието, в което беше.
Така предположих.
Искам да те опозная.
Реджи много те обичаше, разказваше ми за теб.
Разказваше ми за нещата, на които си го научил.
Той все още пази...
пазеше книжките, които си му подарявал, като е бил дете.
Каза, че когато си ходил да го гледаш, си му ги чел.
Когато порасна, го карах да ми ги чете.
Да, беше много мил.
Това са 5000 долара.
За теб и децата са.
Реджи обичаше децата.
Последно ми каза, че е рожденият ден на Латиша.
Бързаше да се прибере за тържеството.
Да.
Знам, че ти е трудно да си тук,
но ще съм ти благодарен,
ако останеш да чуеш какво ще кажа.
Направи го за теб и децата, не само заради Реджи.
Но ако не можеш, ще те разбера. - Не, ще остана.
Благодаря. - Не, аз ти благодаря.
Благодаря.
Май трябва да отиваш при другите. - Благодаря.
Пълно е с шоколадов сладолед.
Обичам го. - Кой яде шоколадов сладолед?
Аз. - Не и аз.
Ако не го обичате, всичкият ще е за мен.
Ще го изядеш сама? Ама че лудост.
Дай това на майка си. - Ще ме заболи корем.
Закъснях ли? - Не сме започнали.
Искаш ли да се разходим? - Може.
Знаеш ли, че дядо Грей е болен?
Мислех, че е по-добре с новото лечение. - Това е временно решение.
Не могат ли да му помогнат?
Не, но знаехме, че ще стане така.
Не е честно. - Нищо не е честно.
Такъв е животът.
Хората страдат, умират и после никой и пет пари не дава.
Майка ми имаше рак.
Толкова я болеше, че всяко движение около нея я караше да вие.
Когато татко влизаше при нея, тя се страхуваше,
че ще я докосне или ще каже нещо на висок глас.
Един ден тя го извика при себе си.
Когато той го направи, тя го замоли да я убие.
Молеше го.
Ето това е ужасно.
Най-доброто, което можеш да направиш за любимия човек, е да го убиеш ли?
Това нормално ли е?
Не знам.
Видях нещо в баща ми, докато седеше до майка ми.
Какво?
Тя можеше да поиска от него всичко, защото бяха най-важни един за друг.
Късмет е да намериш такава силна любов.
Иска ми се да преживея нещо подобно.
Нямам предвид между нас. Не още.
Не говориш сериозно.
Идеята да сме заедно ти се струва налудничава ли?
Чакай.
Как да сме заедно?
Да ме обичаш до такава степен, че да искаш да ме убиеш ли?
Просто искам да знам какво е.
Харесвам те, много си мил.
С теб ми е приятно, но имам да върша много неща.
Защо се усмихваш?
Баща ми предлагал брак на майка ми шест пъти, преди тя да се съгласи.
Не намеквам нещо за нас. Просто споделям.
Глупчо си. Ела.
Госпожице Барнет.
Какво правите тук? - Господин Грей ме покани.
Щяло да ми е интересно да чуя какво има да каже.
Изненадан съм като всички вас.
Това е д-р Рубин. Той лекува паметта на чичо Грей.
Приятно ми е. - Как сте?
Добре.
Той се казва Роджър. - Аз съм Роджър. Да, приятно ми е.
Чичо.
Привет, Сатана.
Как си, г-н Грей?
Всеки ден имам бистър ум благодарение на вас.
Благодаря, че дойдохте. - Да.
Здравейте.
Благодаря на всички,
че сте пожелали да дойдете тук отново.
При последната ни среща
дядо Пити - господин Птолемей Грей - не се чувстваше добре.
Но сега е по-добре и искаше да каже нещо, което не успя предния път.
Мисля, че сме длъжни не само заради дядо Пити, но и заради Реджи,
да се вслушаме в любимия му чичо - нещо, което Реджи обичаше да прави.
Заповядай.
Здравейте. - Привет, г-н Грей.
Единствената причина да съм тук
е моят праплеменник Реджи Лойд.
Амин.
Реджи се грижеше за мен,
когато никой друг не понасяше вонята в дома ми
или смрадта от тялото ми.
Той беше като онези прекрасни чернокожи съседи,
които някога са се грижили за старите хора и децата.
Беше добър човек, който притежаваше търпение.
Аз никога не съм бил такъв.
Бях женен за жена на име Сенсия Хауард.
Казваха ми, че не става за нищо.
Хойкаше по улиците, харчеше парите ми.
Мислеше само за себе си.
Не й пукаше за мен или за другиго.
Ниси, майка ти ми казваше да я напусна,
защото съм заслужавал по-добра жена.
Но майка ти не беше в къщата ми, когато една вечер ме навести Дорис Хайнд.
Здрасти, госпожо Ринг.
Дорис беше млада жена с разбито сърце, чиято майка тъкмо беше починала.
Майка й - Кора Патерсън, й казала преди смъртта си,
че е моя дъщеря.
Имах връзка с Кора,
но я напуснах, когато Сенсия се появи в живота ми.
Виждах, че Дорис е мое дете.
Обаче не я прегърнах, не я поканих в дома си.
Казах:
"Съжалявам, но майка ти сигурно се е объркала".
И й затворих вратата в лицето.
На долния етаж тя се натъкна на Сенсия.
Моята булка видя приликата между нас.
Прегърна притесненото момиче и го върна при мен.
Сенсия я обикна, за разлика от мен.
Аз я намразих, задето нахлу в живота ни. И го показвах.
Дорис ме мразеше до последния си дъх.
Беше на 42 години.
Но не бях на погребението й,
защото едва след няколко години разбрах, че е починала.
Но не съм ви извикал, за да говоря за тревогите си.
Нарочно споменавам Дорис.
Голяма неправда е, че съм тук,
докато Реджи лежи в студената земя.
Той беше добър човек, достоен за хубав живот.
Заслужаваше любящата си жена и децата.
Не заслужаваше тази съдба.
Дължа на Реджи живота си.
Това е голям дълг, който смятам да му изплатя напълно.
Затова ви повиках днес да станете свидетели
на това, че аз - Птолемей Робъртс Грей - ще направя всичко по силите си,
за да се уверя, че родът на Реджи ще има всички шансове
в свят, в който хората нехаят дали ще живеем, или ще умрем.
Ако тези деца станат поне наполовина добри, колкото баща си,
тогава всички тук ще са в свят...
Всички тук ще живеят...
Всички тук ще живеят в свят, в който...
Животът на всеки в света...
Ще живеем в свят, който ще е едно по-добро място.
Благодаря ви, да ядем.
Добре ли си? - Не, но така трябва да е.
Онова момиче, Дорис.
Дъщеря ми Дорис ли? - Същата.
Никога ли не се опита да оправиш нещата с нея?
Нито веднъж?
Не.
Какво стана с нея? Как умря?
Тя се самоуби.
Сега мразиш ли ме?
Знаеш отговора.
Роджър реши, че иска да имаме сериозна връзка,
и взе да говори така, сякаш сме гаджета.
Не сте ли? - Не искам да слушам това.
Каза ли му за парите си? - Какви пари?
О, значи вече си решила.
Може ли да не говорим за това сега?
Все още вярвам, че ще се опомниш.
Виж ги.
Къде е майка им?
Ще я потърся.
С рокля си.
Нина?
Дядо Грей. - Защо си тук сама? Всички са при храната.
Просто си мислех.
Благодаря ти, че остана. Надявам се, че казах някои верни неща.
Повече от няколко.
Усещаше се по гласа ти колко много го обичаш.
Не само аз. - Със сигурност.
Той обичаше и теб. Надявам се, че го знаеш.
Знам.
Той толкова много те обичаше,
че щом разбра, че друг мъж се интересува от теб,
взе решение да се преместите в Тексас.
Извинявай, какво? - Едно от последните неща, които ми каза.
Ти какво му каза?
Според теб какво е трябвало да кажа?
Не знам.
Отидох на мястото, където е бил убит Реджи,
и намерих жената, видяла убийството.
Тя каза, че убиецът е бил с тъмна кожа, къса и щръкнала коса
и е имал белег над окото.
Чула ли е име?
Не виждам колата на Реджи отпред. Сама ли кара дотук?
Не. - Значи някой те докара.
Семейният приятел Алфред ли?
Влизам вътре.
Каза ли на Алфред,
че Реджи е възнамерявал да се преместите с децата в Тексас?
Не съм казвала на никого за плановете на Реджи.
Беше ли с теб Алфред в нощта на убийството?
Добра жена съм, г-н Грей. Майка.
Беше ли с теб Алфред, когато куршумът е пръснал мозъка на Реджи?
Аз съм добра жена!
Алфред защо е бил в затвора? - Какво? Кой ти каза това?
Не ми отговори.
Какво искаш да ти кажа?
Каза ли му, че с Реджи ще се местите? - Не.
Какво ти каза той? Да останеш? Че си негова?
Че няма да ходиш никъде и му принадлежиш?
Ти знаеше ли? - Не!
А подозираше ли?
Попитах го. - И той какво каза?
Удари ме.
Събори ме на земята.
С такъв мъж ли искаш да си?
Бях на 13 години.
Тъкмо навърших тринайсет, когато срещнах Алфред.
Какво трябва да кажа на такъв мъж?
Обичах Реджи.
Обичам го.
Но с Алфред...
Не мога да го обясня.
Каквато и да е истината, не знаех. Какво трябва да направя?
Чичо ми Койдог казваше така:
"Трябва да оставиш реката да поеме по пътя си".
Какво значи това? - Не знам.
Питах го същото. Той казваше: "Всички сме в тази река, момче.
Тя знае точно накъде да тече".
Привет. Благодаря, че дойде.
Добре ли си?
Харесва ми какво каза в речта си.
Явно си се примирил с някои истини в живота си.
Не съм сигурен.
Струва ми се, че си готов да признаеш, че бях права.
Ти си добър човек. - Добър?
Да, седя и държа ръката ти, сякаш имаме бъдеще,
а всъщност лекарят каза, че дните ми са преброени.
Нима мислиш, че стара жена като мен не знае,
че всеки ден може да й е последен?
Радвам се, че се запознахме.
Отивай да говориш с госта си. - Ще се върна.
Никога не съм бил на събиране, на което само аз съм бял.
Това, което каза, беше трогателно.
Беше болезнено искрен.
Но за една-две минути зацикли. - Да, към края съм.
Кажи ми нещо, Птолемей. Защо ме покани?
Старите хора казват: "И дяволът си има добри страни".
Вие жертвате живота ми.
Саможертвата ти ще спаси живота на милиони, Птолемей.
Дали?
Преди мислех, че трябва да спася всички тъмнокожи в Америка
заради откраднатото от един велик мъж.
Размисли ли? - Не.
Но осъзнах,
че това, което е искал да направя, е да овластя хората си.
Да предам благословията, докато…
Всички се извисят. Извинете.
Извинете. - Алфред Гъла.
Какво ти става, дядка?
Ходих до мястото, където племенникът ми беше убит.
Една жена ми каза,
че го е убил тъмнокож с щръкнала коса и белег над окото.
Не бой се. На никого не съм казал. Полицията не се интересува от това.
Тогава какво искаш?
Дадох на приятелката ти малко пари.
Защо не дойдеш до дома ми, може би ще сключим сделка.
Каква сделка?
Искам да съм сигурен, че децата на Реджи ще живеят добре.
Ти не се вписваш в цялата картинка.
Не мога да позволя да ги отгледа убиецът на баща им.
Момчето е мое. - Тя ли ти го каза?
Момчето е добре възпитано заради племенника ми.
Ти си луд дъртак.
Може би.
Но съм готов да ти дам добра сума да не доближаваш Нина и децата.
Колко? - Пет пъти повече, отколкото на нея.
Защо мислиш, че ще се откажа от нея заради пари?
Не на мен тия.
Искаш парите.
Ще съм в апартамента си утре в 14 ч.
ПО РОМАНА НА УОЛТЪР МОЗЛИ
Превод на субтитрите Катина Николова