For fanden da!
Den burde sidde så løst, at jeg kan vrikke den op.
Pis!
- Hvad med den her? - Vend den om. Slå på den.
Vrik den op.
Sådan. Igen. Sådan der.
Den er løs.
Pyha! Hvad?
- Ja, det er den. - Hvad er det?
Luk den nu op.
- Der er ingenting i. - Pak den op.
Du sagde en skat.
Der kan du se.
Den må du beholde. Så får vi se, hvad du kalder "ingenting".
Jeg var 12 år gammel, da jeg forlod Mississippi.
Jeg rejste på grund af alle dødsfaldene og lidelserne.
Jeg rejste, men ikke før jeg havde holdt mit løfte.
Jeg fulgte stien. Jeg fulgte alle hans beskrivelser.
Jeg fandt Coys skat. 14 stjålne guldstykker.
Så de her mønter...
Dubloner. Det er dubloner. Ligesom piratskattene.
- Okay, er dublonerne noget værd? - Ja da.
Du sagde, der var 14, men jeg kan kun se to.
Sensia kunne godt lide pæne ting.
Smykker, den lille kam, du godt kan lide, og nok omkring hundred silkekjoler.
- Selvfølgelig skulle du imponere hende. - Jeg hyldede hende.
Jeg var skør med den kvinde.
Men ikke så skør, at jeg brugte alle pengene på gaver.
Så fik hun kræft, og hospitalsregningerne kom.
Så begyndte jeg at sælge mønterne. Selvom det ikke var Coydogs ønske.
Han har været død i 100 år. Hvad ønsker han?
At jeg bruger pengene på at redde vores folk.
Sorte mennesker?
- Okay. Du var ti år gammel. - Nej, syv. Næsten otte.
Hvordan kan et barn få ansvaret for alt det?
Det har jeg brugt det meste af livet på at regne ud.
Så dukkede Sensia op. Jeg ville gøre alt for hende.
Men jeg endte med at svigte både hende og Coy.
Sidste chance for at holde mit løfte.
Med de her to?
Okay, hvad er det så? Hvad kan den låse op?
Når tiden er inde, lille fugl. Når tiden er inde.
- Tak. - Det var så lidt.
Hvor skal du hen med den?
Slå ud-dråber.
Dubloner.
- Få ham op. - Sådan!
Kom nu og hjælp!
- Kom med den. - Om hans hals!
Ja, op med ham.
Tag lige dunken.
- Hold ham. - Stå stille.
Op med dig!
Kom så, sådan.
Kom så. Op med dig!
- Sig det. - Jeg kan ikke få luft.
Gør det.
Rolig, boy!
Du overlever kun, hvis du giver mig mine ting tilbage.
Sig det!
- Kerosin, boy. - Fortæl manden, hvad han vil høre!
Meget brændbar.
- Dumme svin... - Pas på!
Pas hellere på.
Fortæl mig, hvor mine ting er! Ellers bliver du stegt.
Nej! Det brænder! Vi skal ikke slå ham ihjel endnu!
Han skal holdes i live, til han snakker.
- Få ham ned! - Tag ham ned!
Jeg fik jer.
Hjælp.
GODMORGEN
Hvad laver du?
Jeg har tænkt på, at den sofa ikke er et sted for en ung pige at sove.
- Den er fin. - Før kunne du ikke lide den.
- Meget har ændret sig. - Du kunne heller ikke lide mig.
Det passer ikke. I hvert fald ikke længere.
Ham, der arbejdede for Reggie, ville komme?
- Roger Dawes. Ja. - Bare bed ham komme.
- Jeg kan godt huske ham. Han er god nok. - Okay.
Giv mig en hånd.
- Hvad laver du? - Du skal lige hjælpe mig.
Sådan. Kom så. Den er tung med alle de mønter i.
Hold da kæft.
Hvor har du dem fra?
Før jeg mistede forstanden, indløste jeg alle mine pensionschecks.
- Det, jeg ikke brugte, kom jeg heri. - Hvor meget er der?
Det ved jeg ikke. Det er længe siden, jeg har talt dem.
Jeg vil tro, der er... 40 eller 50.
- 40 eller 50 hvad? - Tusind.
- Dem skulle du ikke have vist mig. - Er du bange for penge?
Min far døde, fordi han skyldte penge. Og min mor gjorde ting for penge.
Jeg kan da også blive bange, men man må jo videre.
Desuden trænger du til at sove godt i en god seng.
Og du skal have nyt tøj og lommepenge.
Jeg kan selv tjene penge. Du skal beholde dine.
Jeg har jo mit guld.
- Det kan du ikke betale regninger med. - Du bliver klogere.
- Men den grimme kuffert skal væk. - Grim? Hvad snakker du om?
Det er ægte importeret alligator fra Florida og Louisiana,
hvor de eksotiske alligatorer lever. Lortet er sgu ægte. Mærk.
Det findes sgu ikke bedre.
- Den kan stadig give dig problemer. - Hvad skal jeg så gøre med den?
- Og kontoen skal være i hendes navn? - Nej.
Han vil have en konto, så han kan få sådan et debetkort.
Javel. Og den skal være adskilt fra den, De allerede har?
- Hvis det er bedst sådan. - Skal De også have onlineadgang?
Jeg vil bare åbne en ny konto til mine sparepenge.
De har næsten 4.000 dollar på Deres opsparingskonto, mr. Grey.
Jeg kan godt lide Dem, ms. Brooks, og jeg forstår Dem.
De tror, at Robyn her prøver at få adgang til min opsparingskonto
ved at åbne en lille checkkonto, så hun kan komme ind ad bagdøren.
Men der er noget galt med Deres mistanke.
Hjælp mig lige, fugl.
Her er lige omkring 40.000 dollar.
Man skulle tro, at hvis hun ville stjæle fra mig...
...var hun nok stukket af med alle kontanterne.
Det ville jeg aldrig kunne bevise.
Se, nu forstår vi vist hinanden.
- Ja, vi gør. - Godt.
Jeg vil sætte de fleste af pengene ind på den checkkonto, vi talte om.
Resten skal jeg bruge til at ordne nogle vigtige anliggender.
Man skal bare trække her. Selv et barn kan gøre det.
Okay. Tak for det. Værsgo.
- De er til dig. - Tak. Skal den gamle sofa ud?
Ja, det vil være en stor hjælp. Tak.
Pas nu på.
Vent, hvad laver I?
Hvad... Hold da op!
Er I her stadig? Smut med jer!
- Det er min første rigtige seng. - Det er ikke nogen seng.
- Det er det for mig. - Men den har tre stærke lameller,
- så du ikke får ondt i ryggen. - Jeg har aldrig haft en rigtig seng.
- Heller ikke hos din mor? - Nej, kun en sovepose.
Kan du lide den?
Den er flot.
- Den er flot. - Det er den kjole også.
- Ja, er den ikke pæn? På udsalg. - Hvad er der i poserne?
- Mere tøj. Og det, jeg havde på derhen. - Og hvad skyldes det?
Ikke noget særligt.
- Du har fået en kæreste. - Nej, der er ikke nogen grund!
Så kom præsten ud og sagde: "Kirken er kun for hvide."
Så jeg sagde: "Jeg vil ikke ind.
Jeg stoppede bare, fordi Guds hus er så smukt."
Den historie fortalte du os for længe siden.
Jeg var lige begyndt at miste forstanden for alvor dengang.
Robyn siger, at du har arbejdet meget for Reggie.
Ja, han gav mig jobs, når han kunne. Det var jeg meget glad for.
Jeg går i skole. Jeg kommer til timerne, når jeg kan.
- Ja, på kunstlinjen. - Nå, du er kunstner.
- Gamedesign. - Computerspil.
Der er ikke noget galt med at blive tømrer.
Men det vil han jo ikke.
- Hvad vil du da? - Det har han jo lige sagt.
Nej, han sagde, hvad han studerede.
Hvad vil du med dit liv? Hvor ser du dig selv om 10-20 år?
- Det er ikke fair spurgt. - Det gør det ikke mindre vigtigt.
Hvis det er så vigtigt, hvorfor har du så aldrig spurgt mig om det?
Enhver ved, at du bliver, hvad du vælger at være.
Den luksus har han ikke.
Han skal ud og vise, hvad han kan, og gøre det, der skal gøres.
Måske i din verden, men i vores bærer kvinder deres del af byrden.
De leder Fortune 500-virksomheder, sidder i regeringen
og vinder Nobels fredspris for at have modificeret nogle gener.
Måske ender de på Mars. Mens jeg bliver her på Jorden og prøver at få styr på det.
Jeg er i gang, mr. Grey.
Jeg kan godt lide tømrerarbejde, men man skal have mennesketække.
- Reggie var god til mennesker. - Hvornår så du sidst Reggie?
- Vi havde lavet noget for Niecie. - Hvem andre end jer?
Kun mig og ham.
- Virkede han bekymret over noget? - Nej. Han var bare Reggie.
Betalte han dig for det?
- Hvorfor spørger du om det? - Faktisk ikke.
Men nu forstår jeg, at han ikke har nået det.
Der kan du se.
- Hvor meget skylder han dig? - Nej, mr. Grey...
Det var ikke derfor.
Sagde jeg noget forkert? Det føltes sådan.
- Du kan da ikke sige noget forkert. - Hvorfor ikke?
Kan man sige noget rigtigt om en, der er blevet myrdet?
Det kan man vel ikke.
- Hvorfor tog du ikke pengene? - Som jeg sagde.
Jeg kom, fordi jeg kan lide ham.
- Hvad var det? - Bare fordi.
Hold nu op!
Var du aldrig bange for at miste din kvinde? Din familie?
Jeg har noget at fortælle, og jeg har ikke...
Jeg ved ikke, hvem jeg skal sige det til. Det er angående...
...Nina og mig.
Ser du, Nina...
Ninas ekskæreste har siddet i fængsel for drab.
Så kom han ud, og...
De har snakket sammen. Jeg sagde, hun skulle lade ham være.
Men hun hørte ikke efter.
Så jeg tror, jeg pakker hende og børnene og flytter ned til Texas.
Vi har jo familie dernede, og...
Og hvis han forlader Atlanta, ryger han i fængsel igen...
Er du der?
Det var du længe om.
- Vi snakkede bare. - Om hvad?
Han vil i biografen. Jeg ville spørge dig først.
- Det behøver du da ikke. - Vil du ikke vide det?
- Jeg kan godt lide ham. - Han er okay. Lidt kikset.
Men han var glad for dit tilbud om at betale ham... for Reggie.
Som sagt kan jeg lide ham.
Ja, du fik spurgt en masse til Reggie. Det er derfor, du vil have besøg af ham.
Han er Reggies ven. Han kender folk, vi kender.
- Må jeg ikke spørge lidt? - Det handler ikke om ham.
- Jeg er bekymret for dig. - Det skal du ikke være.
I min alder er man ikke bange mere.
Hvad hvis der ikke er noget at finde?
Hvis du spilder din sidste tid med at lede efter svar, som ikke findes?
Hvordan sover De?
Tja...
Ikke ret meget. Minder bliver til drømme, og jeg kan ikke slukke for dem.
Det sker for nogle patienter. Det er jeg virkelig ked af.
Det skal du ikke være. Jeg er heldig med at have fået forstanden tilbage.
Hvor længe har jeg den?
Deres livskraft er utrolig, mr. Grey. Den reagerer på behandlingen som...
...som ild i tørt græs.
Deres hjerne, den er fuldstændig levende. Mere end jeg har set hos nogen anden.
Men De ved også, at en brand som den kun efterlader afsveden jord.
Jeg kan ikke fortælle Dem, hvor længe det varer.
Men jeg ved, at det vil overstråle alt.
Manden, som hjalp med at opdrage mig, hed Coydog.
Han sagde...
"Synden er en lang vej,
som løber nede fra helvedes midte og helt op i himlen.
Det er vores synder, der afgør, hvor vi står på den vej.
Men der findes ingen, som kun er gode eller kun er onde,
bortset fra Gud og djævelen.
Ja.
Coydog stjal noget fra en hvid mand.
Da de fangede ham, lynchede de ham.
Og brændte ham.
Han havde en løkke om halsen og stod i brændende kerosin.
Da den hvide mand kom tæt nok på, sparkede han til tønden,
hængte sig selv og satte ild til manden.
Og han...
Han gav dig sin styrke.
- Må jeg spørge om noget, Satan? - Ja, Ptolemy.
Kan det tænkes, at da jeg blev gammel og affældig,
blev jeg så bange for det, jeg vidste, at jeg glemte det?
Jeg kan kun sige, at hvis jeg vidste alt det, De ved,
ville jeg sgu stikke af.
Tak for underskriften.
Tak.
- Hej. - Hej.
- Hvad sagde han? - Alt går glat som en fed babys numse.
Hvad?
Kan du holde til det?
Det tog hele formiddagen. Er du ikke udkørt?
Jeg har ikke tid til at være udkørt. Jeg har for meget at gøre.
Og jeg glæder mig. Jeg har ikke set manden i over 20 år.
- Se, hvor ren den er. - Pas nu på.
Har du aldrig vist Sensie dem?
- Ikke en eneste. - Hvorfor ikke?
Sensia var en af de smukkeste og reneste sjæle, jeg har kendt.
Hun var også en kvinde med stor appetit.
Hvis hun havde kendt til skatten, kunne intet have stoppet hende.
Hun ville have stjålet den?
Hun ville ikke kun bruge den på sig selv. Hun ville dele ud.
Venner, familie... elskere.
Vent. Mener du kærester?
- Det var ikke altid mænd. - Hvad? Var hun sådan?
- Og det accepterede du bare? - Jeg accepterede hende.
Hvad så med dig? Har du ingen appetit?
Jeg faldt i en enkelt gang. Med Sensias veninde, Lolly.
- Hvor hævnagtigt. - Uventet-agtigt.
Sensia var væk i weekenden. Lolly tilbød at lave mad til mig.
Hjemme hos hende.
Det skete kun den ene gang, men jeg hadede mig selv.
Sensia lugtede til mig og vidste det straks. Hun smed mig ud.
En time senere kom hun og sagde, at hun ville dø uden mig.
Jeg så aldrig på en anden kvinde igen. Nogensinde.
Gjorde Sensie så det samme?
Wow!
- Flot, ikke? - Jo.
- Hvorfor hvisker du? - Det får jeg lyst til.
Ptolemy! Mashallah. Min gamle ven. Hvordan har du det?
Syed. Hvordan går det, min ven?
Gud er god. Alhamdulillah.
- Hvem er det? - Robyn, som hjælper mig.
- Kan du lide mine antikviteter? - Ja.
Marmorbusten er den store romerske kejser Hadrian.
Han skrev et digt for længe siden, før han døde. Min far kendte det godt.
Ja. "Sjæl omstrejfende, indsmigrende, gæst og ledsager for kroppen,
hvilken egn vil du nu rejse til, bleg, kold, nøgen,
og ikke, som du plejer, fyre vitser af?"
Wow. Lige præcis.
- Kig dig omkring. Og bare spørg. - Tak.
Hvordan har familien det?
Mine sønner går på universitetet. Fatima overtager butikken.
Og din far?
Min far døde i august for tre år siden.
- Jafar, sådan en god mand. - Ja, det var han.
En af mine sjældneste genstande. Lavet for århundreder siden i Centralafrika.
Eksperterne nægtede længe at tro på, at afrikanerne mestrede denne perfektion.
- Men de tog fejl. - Åbenbart.
Du, Syed, bruger du stadig te-rummet derinde?
Bestemt. Kom.
- Tak. - Ja.
Robyn spurgte, hvordan vi to mødtes.
Jeg var 14 år. Jeg så en sort mand gå gennem butikken,
så jeg ventede for at se, om han ville tage noget.
Jeg var ung og dum.
Ptolemy spurgte til det keltiske diadem i hammerslået sølv.
Det kostede vist 700 dollar.
Jeg ville købe noget pænt til Sensia.
Hun havde været syg længe på det tidspunkt.
Og Jafar, hans far, spurgte mig, hvor mange penge jeg havde.
Jeg svarede: "87 dollar."
Det gik han med til som udbetaling, og så kunne han få resten en måned senere.
- Wow. - Han lagde det i en pæn æske.
Sensia blev så glad.
Jeg spurgte min far, hvorfor han stolede på en fremmed, sort mand.
Han svarede: "Man kan ikke dømme en mand på hans hudfarve, hans tøj,
hans nationalitet eller hans Gud. Kun på det, han rummer i sit hjerte."
Ham Jafar, han var en god mand.
Jeg gik derhen hver måned, til jeg havde betalt min gæld.
Hvad vil du, gamle ven? Bare hilse på?
Vis ham mønten, Robyn.
- Vil du sælge den? - Nej, vi vil bare have prisen.
Øjeblik.
Ptolemy kom ind med den slags mønter fra tid til anden.
Derfor fik vi det her katalog. Lad mig se.
Saint-Gaudens dobbelte ørn.
1932. I god stand.
Den er 50.000 værd.
Hvad? 50.000 for de her?
Pr. styk, ja. Det er den anslåede værdi.
Som min far sagde, findes der bedre forhandlere af den slags. Mere profit.
Men Ptolemy stolede ikke på dem.
Det har ikke ændret sig! Tak for hjælpen. Ja tak!
Hvad kigger du på?
Jeg læser en bog om astronomi.
- Er det til din eksamen? - Nej.
Vidste du, at Solen optager mere plads end en million jordkloder?
- Det er sgu stort. - Ja, ikke?
Og i gamle dage troede folk, at Solen var Gud.
- Det er den sikkert stadig. - Ja.
Hvad grubler du over?
Alt, hvad jeg nogensinde har vidst... på én gang.
- Det lyder som et stort arbejde. - Det er det også.
Men jeg har kun nogle få dage til at få styr på det hele.
Generer det dig ikke...
...at tænke på, at det bliver ligesom før?
Jeg har sluttet fred med tanken.
- Generer det dig? - Hvad tror du selv?
Min far rendte altid rundt på gaden med en flok bøller.
Og så en lørdag kom han ikke hjem igen.
Mig og mor begravede ham.
Så begyndte hun at ryge crack... og jeg forsøgte at hjælpe hende.
Hun lovede mig...
...næsten hver dag, at hun ville blive clean.
Og så en torsdag morgen vågnede jeg, og hun var død.
Hør her.
Djævelen sagde...
...at jeg ville blive, som jeg var før. Jeg dør ikke.
Og at det kan blive værre.
Hvis jeg ikke havde taget medicinen, ville vi ikke tale sammen nu.
- Du forstår mig bare ikke. - Okay.
Så forklar mig det.
Jeg var...
Jeg var glad, da min mor døde.
Jeg vidste, hun havde sørget for, at jeg kunne bo hos tante Niecie.
Jeg håbede af hele mit hjerte...
Ikke med vilje, men jeg håbede, hun ville dø,
så jeg kunne komme ud af det hus.
Så det er mig, du burde kalde "djævelen".
Nej, mit barn.
Du er ikke djævelen.
Det, jeg mener, er...
Du er den første, jeg har haft et nært forhold til...
...som jeg ikke ønsker skal dø. Jeg vil ikke have, at du forsvinder.
Du må ikke forsvinde.
- Jeg åbner. - Nej, jeg går med.
- Mr. Grey? - Ja?
Mit navn er Darwin Andrews. Jeg er fra kommunen.
Jeg skal sikre, at vores ældre medborgere er trygge og kan klare sig selv.
Må jeg stille Dem nogle spørgsmål?
- Ja, kom indenfor. - Denne vej.
Nå, hvorfor er du her?
Deres niece hævder, at Robyn Barnet
har mishandlet og udnyttet Dem og Deres hjem.
- Har du udnyttet mig, fugl? - Nej, onkel.
- Nå... - Se den her, mr. Grey.
Deres niece og hendes søn
hævder, at miss Barnet har stjålet Deres penge og lader Dem leve uhumsk.
Her er måske lidt støvet, men ikke ligefrem uhumsk.
Hr. betjent? Hallo!
Jeg har vist ikke givet jer lov til at gennemrode mit hus.
Jeg viste Dem en frugt. Hvad var det?
En appelsin med en smule grønt oppe omkring stilken.
Hvad med påstanden om, at den unge dame tager Deres penge?
- Bor du sammen med nogen, Darwin? - Jeg stiller spørgsmålene.
Nå ja, du er jo autoriseret af kommunen.
Jeg spurgte om det, for hvis du bor sammen med nogen,
og min niece sagde, at vedkommende stjal dine penge,
hvordan kunne jeg så afgøre det?
- Hvorfor skulle hun lyve? - Hvorfor skulle jeg?
Og hvorfor skulle Robyn lyve?
Deres niece vil blot passe på Deres penge og ejendom.
Og hvis jeg erklæres inhabil,
er det min niece, som får min ejendom og mine penge. Ikke sandt?
- Må jeg se mig lidt omkring? - Ja, værsgo.
Robyn, vis manden rundt.
- Og hvad hedder du så? - Regent.
Mit navn er Ptolemy. Det betyder "konge". Det gør Regent også.
Er det ikke sjovt?
Regent, du og din partner, er det her jeres kvarter? Jeres område?
Ja. Vi hører ind under 13. distrikt.
Ved I noget om et drab oppe ved Delmar Circle?
Ja, for to uger siden.
Den unge mand var min grandnevø, Reggie Lloyd.
- Det gør mig ondt. - Hvordan går det med efterforskningen?
- Det er ikke os. - Kriminalfolkene er på sagen.
Vi får kun noget at vide, når nogen skal hentes til afhøring.
Har I hentet nogen?
- Er her blevet gjort rent for nylig? - Er der rent hjemme hos dig?
Jeg taler med socialforvaltningen.
Så kigger de forbi ind imellem og ser til Dem og miss Barnet.
Det er søreme hvidt gjort af dig, Darwin.
- Kom. - I må have en god dag.
Tak.
- Kyllingelårene er på vej. - Tak, Sonia.
Man må spise godt i de her moderne bomuldsmarker.
Ja, livet var næsten nemmere derhjemme end heroppe.
Hal Drucker blev skudt, da han gik hen til sin bil i går.
- Nu er han død som en sild. - Er det ham i det røde jakkesæt?
Du ser godt ud, Robyn.
Drengene halser rundt efter hende.
- Gider du lige? - Jeg henter jeres mad.
Angående Niecie.
Jeg ved, hvad Niecies hensigt er.
Men Niecie ville tage alt, hvad jeg ejer,
og derefter mene, at hun behandler mig godt.
- Troede du det om mig? - Nej, tanken har aldrig strejfet mig.
Da jeg tog kammen?
Hvis en ung pige ikke rører ved så smuk en ting, er det kriminelt.
Jeg rørte ikke bare. Jeg puttede den i lommen.
Robyn, der er ikke uhæderlighed skabt i dig.
- Hvordan ved du det? - Det ved jeg.
Hele dit liv har du været bange for at tage noget, der ikke er dit.
- Den følelse kender Niecie slet ikke. - For hun bare vil have det?
Nogle sorte, og også nogle hvide,
vil så gerne have ting, at de ikke kan styre sig.
Men derfor er de ikke onde.
- Hvad er de så? - Fanget.
Fanget i kviksand, og vi må hjælpe dem op.
Skal vi elske dem, når de ikke fortjener det?
Nej, det sagde jeg ikke.
- Måske har Hilly lavet mere lort. - Hvad?
Tante Niecie gav Hilly penge, så han kunne betale Reggie og Roger for arbejdet,
men Hilly gav ikke Reggie pengene.
- Så Hilly stjal Reggies penge? - Ja.
Har du set dem? Artie!
- Latisha. Hvad laver I ude på vejen? - Vi tegner.
- Hvorfor tegner I ude på vejen? - Er jeres mor her ikke?
- Hun er ked af det. - Så I bor her?
- Til hun bliver glad igen. - Gudfader. Tag dem med ind.
- Sæt jer her. - Nej.
Jo, jeg skal tale med jer. Sæt jer.
- Det ved I godt, I ikke må. - Vi tegnede bare.
Ude på vejen? Det er ikke sjovt!
Jeg mener det. Det ved I godt, I ikke må.
Hvad er det for en larm?
Nå?
- Lukker du mig ind? - Tog kommunen dig ikke?
- Hvem er det, Hilliard? - Niecie! Bed idioten lukke mig ind.
Pitypapa. Hva... Kom indenfor.
Hej, tante Niecie.
- Har du fået nyt tøj? - Måske bør vi fortælle kommunen det.
Måske burde jeg have skåret dilleren af dig.
Vidste du, at børnene legede ude på vejen?
- Var børnene udenfor alene? - Jeg bad dem blive væk fra vejen.
Hent noget isvand til din onkel.
Hvorfor er Reggies børn her?
Du virker anderledes.
Hvorfor har du Reggies børn?
Nina trængte til lidt tid alene, så hun sendte dem over til os.
Hvad betaler hun for det?
Reggie havde sparet lidt op. Hun gav mig kun til maden.
- Ringede politiet til dig om Reggie? - Nej, til Nina.
- Hun bad mig tage med derind. - Og hvad sagde de?
At han var blevet skudt.
- Hvad siger du, knægt? - Jeg er ingen knægt.
Hør her.
Jeg har været i banken for at åbne en checkkonto
til dig, knægten, Reggies kone og børn og et par andre.
Og jeg gjorde Robyn her til... Hvad kalder man det?
- Medunderskriver. - Medunderskriver.
Hun skriver en check til dig på 900 dollar hver måned.
- Robyn? - Ja. Så du kan betale dine regninger.
- Og lidt til. - Jeg kan selv skrive under.
Nej, for du ville have mig spærret inde i et alderdomsfængsel.
Jeg forsøgte at hjælpe. Hilly sagde, du var skør og boede meget beskidt.
- Og at han stjal mine penge? - Det er løgn.
Jeg gav Shirley Wring 50 dollar, og det ved jeg, for jeg fik dem tilbage.
- Du stjal halvdelen af resten. - Kalder du mig en tyv?
- Nemlig. - Sæt dig! Sæt dig.
Robyn ringer til dig om en uges tid.
Hvis du vil have pengene, så sig til. Ellers...
Hun er ikke blodsbeslægtet.
En fremmed bør ikke stå for familiens pengesager.
Er jeg en fremmed?
Jeg gjorde rent her og lavede mad. Jeg lavede mere end Hilly.
Tag børnene med ned i kiosken og køb noget slik.
Kom. Vi går ned i kiosken.
- Knægt. - Hvad?
Gå lige med udenfor. Jeg skal snakke med dig.
Nå, Hilly, gjorde du det?
Ja.
Men jeg troede ikke, du opdagede det. Jeg vidste ikke, du kunne tælle.
- Hilliard. - Ja?
Synes du, det er i orden at stjæle fra nogen, bare fordi de ikke ved det?
Altså... ja. Det gør jo ingen forskel. Hvad de ikke ved, har de ikke ondt af.
- Jøsses. - Hvad? Undskyld, jeg tog dine penge.
Du må undskylde Hilly.
Han har aldrig haft en mand, der kunne opdrage ham.
Ja. Jeg kunne have været den mand.
- Du havde rigeligt at se til. - Jeg burde alligevel have været her.
For jer alle sammen.
Hør her, hvis jeg giver dig nogle penge,
kan du så arrangere en lille sammenkomst?
- Måske nogle af dem fra bisættelsen? - Hvorfor det?
Jeg vil sige et par ord.
Det ved jeg ikke. Jeg ved ikke, hvem der er her, og om de vil.
- Kan du ikke prøve? - Okay, jeg prøver.
- Vognen kommer snart. Klar? - Ja.
Jeg ringer til dig.
Hvad er det?
Forbes. Et blad om millionærer og milliardærer.
Jeg ved godt, hvad Forbes er. Hvad skal du med det?
Der er en artikel i om e-sport.
Her?
- Nå, hvad er det? - Gaming på konkurrenceplan. Computerspil.
- Designer du ikke spil? - Jo, til huslejen.
- Men der er flere penge i at spille. - Kan man tjene penge på at spille?
Sidste League of Legends-stævne havde flere seere end Super Bowl.
Forbes skriver, at sidste år tjente ti spillere over ti millioner.
- Dollar? - Mest sponsorater, men ja.
Det var ligegodt pokkers. Det må jeg sige.
Der er hun.
Du kan godt lide hende.
Ja. Jeg kan godt lide, at hun er så sej. Og køn.
Hun er før blevet såret af folk, der burde elske hende.
Det ved jeg.
Jeg får mit diplom.
- Bestod du? Tillykke. - Ja.
- Ikke overraskende. - Det skal da fejres.
Jeg skal hen til Billy først. Det har jeg lovet ham.
- Hvad så bagefter? - Så tager vi, lige hvorhen du vil.
- Billy. Billy! - Mr. Grey. Hvad laver du her?
- Jeg ville tale med dig. - Om hvad?
Må jeg give en drink?
Niko, gider du tage et par øl ude bagved?
Hvem kørte dig herhen?
Roger Dawes. Han kommer sammen med Robyn nu.
Roger. Han arbejdede for Reggie af og til. Han er god nok.
Hun kunne have fået værre.
Jeg har talt med politiet om Reggie.
De er skideligeglade med en sort mand, der bliver skudt på gaden.
Selvom de ved, at han ikke færdedes på gaden.
- Det behøver man ikke for at blive skudt. - Det ved jeg.
Men...
- Men hvad? - Reggie fortalte mig, før han blev dræbt,
- at han måtte flytte fra byen. - Og hvad så?
Jeg vil vide, hvem der dræbte min nevø.
Hvorfor?
Hvad ville du selv gøre, hvis det var din familie?
En dag fortalte Reggie mig om...
Om Ninas ekskæreste.
- Ham, der sad i fængsel? - Vidste du det?
Han fortalte lidt, men ikke ret meget. Ikke noget navn.
Nej, Reggie sagde ikke noget navn.
Men han sagde, at fyren fik 20 år og kom ud efter 12.
Interessant.
Hvad gør du nu?
Nu dræber jeg det dumme svin, Billy.
Det er det, jeg gør.
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve