Poslední dny Ptolemyho Greye
Proč to nejde?
Mělo by to tam být jen volně nasazený.
Do hajzlu!
- Co tohle? - Naopak.
- Opačně. Pardon. - Tak. Zabouchej na to. Teď to vypač.
Tak. Ještě.
A je to.
Tohle je volný.
Cože?
- Jo. To je ono. - Co je tohle?
Otevřete to.
Nic tam není.
Tak to otevři.
Neříkal jste poklad?
Vidíš?
Můžeš si ji nechat.
Za čas půjdeme zjistit, čemu říkáš „nic“.
Z Mississippi jsem odešel ve 12 letech.
Odešel jsem, protože tam byla jen smrt a utrpení.
Odešel jsem, ale nejdřív jsem splnil slib.
Šel jsem po trase.
Podle všech jeho pokynů.
Našel jsem Coydogův poklad, 14 ukradených zlatých mincí.
Takže tyhle mince…
Dublony.
Jsou to dublony jako z pirátskýho pokladu.
Dobře. Tyhle dublony mají opravdovou hodnotu?
Jistě.
Řekl jste, že jich bylo 14, ale vidím jen dva.
Sensia měla ráda pěkný věci.
Šperky, ten hřeben, co se ti líbí,
- A řekl bych tak sto hedvábných šatů. - Snažil jste se ji těmi penězi ohromit.
Oslavit.
Byl jsem do ní blázen.
Ale ne až takový blázen, abych všechno použil na dárky.
Dostala rakovinu,
začaly chodit účty za pojištění.
Tak jsem ty mince začal prodávat.
I když to nebylo to, co s nimi Coydog zamýšlel.
Je mrtvý už celou věčnost. Co by mohl chtít?
Chtěl, abych ty peníze použil na záchranu našich lidí.
Cože? Jako černochů?
Vždyť vám bylo tak deset let.
Ne. Skoro osm.
Jak může mít dítě takovou zodpovědnost?
Na to jsem se snažil přijít většinu života.
A pak se objevila Sensia.
Udělal bych pro ni všechno na světě.
Nakonec jsem ale ji i Coye zklamal.
Tohle je moje poslední šance ten slib splnit.
S těmito dvěma.
Dobře. Od čeho je ten klíč? Co se s ním otevírá?
Dočkej času, Ptáčku.
Dočkej času.
Díky.
Není zač.
Kam s ní jdete?
Na dobrý spaní.
Dublony.
SVOBODA
Vztyk.
- Pozor. Tak. - No tak.
Dobře.
No tak. Pomozte mi.
- Přineste to sem. - Dejte mu to kolem krku.
Tak. Nahoru.
Přineste petrolej.
- Podržte ho. - Nehýbat.
Nahoru.
No tak. To je ono.
No tak. Nahoru.
- Mluv. - Nemůžu dýchat.
Do toho.
Klídek.
Dneska to přežiješ, jen když mi vrátíš, co mi patří.
Mluv.
Petrolej, chlape.
Radši mu to řekni.
Prý „vysoce hořlavý“.
Do pr…
Bacha!
Opatrně, chlape.
Řekni mi, kde jsou!
Nebo tě usmažím.
Ne! Hoří!
Ještě ho zabít nechceme!
Musí žít, dokud to neprozradí.
- Sundejte ho! - Dolů.
Mám tě.
Pomoc.
Dobré ráno.
Co děláte?
Jen jsem přemýšlel o tom, že by mladá holka
- neměla spát na takové pohovce. - Až tak hrozná není.
Původně se ti nelíbila.
Hodně se toho změnilo.
Já jsem se ti taky nezamlouval.
To není pravda. Teď už určitě ne.
Chce přijít ten mladík, co pracoval s Reggiem?
Roger Dawes. Jo.
- Tak ho pozvi. - Určitě?
Jo, pamatuju si ho. Je skromný.
Dobře.
Ptáčku, pomoz mi.
Co děláte?
- Potřebuju pomoct. - Tak jo. Dobře.
Tak jo. No tak.
Je těžký kvůli drobákům.
Sakra.
Kde jste to vzal?
Než jsem to začal mít pomotaný,
vybíral jsem si důchodový šeky.
Co jsem nepoužil, dával jsem sem.
Kolik tam je?
Nevím. Nějakou dobu jsem to nekontroloval.
Ale asi 40, 50.
- Čtyřicet padesát čeho? - Tisíc.
To jste mi neměl ukazovat.
Bojíš se peněz?
Tátu zabili kvůli dluhům.
A máma za prachy dělala leccos.
Já se taky bojím, ale nedá se nic dělat.
Navíc se potřebuješ dobře vyspat na pořádný posteli.
Taky potřebuješ nový šaty a peníze na útratu.
Na to si vydělám sama. Svoje peníze si nechte.
- Na co jsou mi peníze, když mám zlato? - Zlatými mincemi účty nezaplatíte.
Máš znalosti.
Musíte je vyndat z tohohle ošklivýho kufru.
Ošklivýho? Cože?
To je pravý aligátor importovaný z východu Louisiany,
kde ti exotičtí zmetci žijí.
Je pravý. Sáhni si.
Sakra.
Nic lepšího není.
Ale i tak z toho koukají potíže.
Tak co s tím mám udělat?
Účet má být na její jméno?
Ne, paní.
Ne, chce mít účet, aby mohl používat debetní kartu.
Aha.
A ten účet má být oddělený od toho, co už máte?
Udělejte, co bude lepší.
- Chcete internetové bankovnictví? - Jo.
Chci si otevřít nový účet na svoje našetřený peníze.
Máte už skoro 4 000 dolarů na svém spořicím účtu, pane Greyi.
Vážím si vás, paní Brooksová, a už tomu rozumím.
Myslíte si, že se tady Robyn snaží
dostat k mému spořicímu účtu tak,
že otevřeme běžný účet s pár dolary,
aby k těm penězům získala přístup.
Jedna věc tu ale nesedí.
Pomoz mi, Ptáčku.
Máme tu skoro 40 000 dolarů.
Kdyby mě chtěla okrást,
tak by nejspíš utekla s touhle hromadou hotovosti, ne?
Nic bych jí nedokázal.
Vidíte? Už si rozumíme?
- Ano, pane Greyi. - Dobře.
Většinu těch peněz si dám na ten nový běžný účet.
Zbytek si vezmu
a vyřídím si nějaké neodkladné věci.
Stačí tady zatáhnout.
Úplná brnkačka.
Dobře.
Děkuju. Tu máte.
- Pro vás. - Díky.
Máme vystěhovat tu starou?
Ano. To by mi hodně pomohlo.
Díky.
Nezakopněte.
Počkat. Co to děláte?
Co to… Panebože.
Ještě jste tu? Jděte.
- Má první opravdová postel. - Ani to není postel.
Pro mě jo.
Ale má v sobě tři silný latě,
aby tě při spaní nebolely záda.
Nikdy jsem postel neměla.
Ani doma u mámy?
Ne, jen spacák.
Líbí se ti?
Je nádherná.
- I ty šaty jsou pěkný. - Ano. Hezký, co?
- Jsou z výprodeje. - Co máš v těch pytlích?
Nějaký oblečení. A šaty, ve kterých…
- …jsem šla do obchodu. - Čím to bude?
Ničím.
- Ty máš kluka. - Nemám!
- Máš kluka. - Bylo to jen tak.
Kazatel vyšel a řekl: „Tento kostel je jen pro bělochy.“
A já na to: „Nechci dovnitř.
Jen jsem zastavil, protože je ten kostel tak krásný.“
Tohle jste mně a Reggiemu vyprávěl kdysi dávno.
Tehdy jsem začínal ztrácet paměť.
Robyn říkala, žes s Reggiem hodně pracoval.
Když mohl, dohazoval mi práci. Byl jsem mu vděčný. Peníze se hodí.
Ještě studuju. Snažím se. Chodím na lekce, když to jde.
Na uměleckým institutu.
Jsi umělec.
Navrhuju hry.
Videohry.
Co je špatnýho na truhlařině?
No. Ale to dělat nechce.
Co chceš dělat?
Teď to řekl.
Ne, jen řekl, co studuje. Co chceš v životě opravdu dělat?
Kde se vidíš za deset dvacet let?
To není férová otázka.
Ale i tak je důležitá.
Když je tak důležitá, proč jste se na to nikdy nezeptal mě?
Hele, holka. Je jasný, že ty se staneš, čím budeš chtít.
Muži si ale nemůžou jen tak vybírat.
Musí se vydat do světa, něco vybudovat a dělat, co je potřeba.
Možná ve vašem světě. Ale v tomhle nesou ženy stejné břímě.
Řídí společnosti z žebříčku Fortune 500, jsou voleny do úřadů,
dostávají Nobelovu cenu míru za úpravu genomu a tak.
Jednou možná poletí na Mars.
Já zůstanu na zemi a budu nad tím přemýšlet.
Ale dělám na tom, pane Greyi.
Truhlařina mě baví, ale člověk musí být komunikativní.
Reggie to s lidmi uměl.
Kdys ho viděl naposledy?
- Když jsme skončili u Neteřinky. - Kdo na tom dělal?
Jen my dva.
Neměl nějaký starosti?
Ne. Byl to starý dobrý Reggie.
- Zaplatil ti za tu práci? - Proč se ho ptáte na takovou věc?
Vlastně nezaplatil.
Vzhledem k tomu, co se stalo, to nejspíš nestihl.
Vidíš?
- Kolik ti dlužil? - Ne. Pane Greyi. Teda…
Proto jsem nepřišel.
Řekl jsem něco špatně? Mám takový pocit.
Co? Ne. Nic takovýho ani není.
Jak to myslíš?
Copak existuje správný způsob, jak mluvit o něčí vraždě?
Nejspíš ne.
Proč sis nevzal ty peníze?
Jak jsem řekl.
Přišel jsem, protože ho mám rád.
Co to bylo?
Nevím. To jen tak.
Nenafukuj to.
Bál ses někdy, že přijdeš o ženu? O rodinu?
Potřebuju to někomu říct…
Nevím, komu jinýmu to říct, strejdo.
Jde…
…o Ninu a o mě.
Víš…
Bývalýho přítele Niny zabásli za vraždu.
Pak se dostal ven a…
Byli spolu v kontaktu.
Řekl jsem jí, ať se s ním nebaví.
Neposlechla mě.
Tak asi ji i děti popadnu
a odstěhujeme se do Texasu.
Máme tam rodinu a…
Navíc, kdyby odjel z Atlanty,
porušil by tím podmínku, takže…
Posloucháš mě?
Nějak ti to trvalo.
- Jen jsme si povídali. - O čem?
Chce mě vzít do kina. Řekla jsem, že se musím zeptat.
- Proč? Nezodpovídáš se mi. - Nechcete to vědět?
Ten kluk se mi líbí.
Jo, je fajn. Trochu otřepaný.
Ale je vám vděčný, že jste mu nabídl ty peníze za Reggieho.
Však povídám, prima kluk.
Jo. Vyptával jste se ho na Reggieho.
Proto jste chtěl, aby přišel.
Byl to kamarád Reggieho. Zná stejný lidi jako my.
- Nemůžu mu položit pár otázek? - O něho nejde.
Ale o vás.
Se mnou si hlavu nelam.
Od určitýho věku se člověk bát přestane.
Ale co když už za tím nic není?
Možná mrháte tou trochou času, co vám zbývá, a marně hledáte odpovědi.
POSKYTNUTÍ OSTATKŮ
Jak se vám spí?
No.
Moc toho nenaspím.
Vzpomínky se mění ve sny
a nedají se vypnout.
Některým pacientům se to stává. To mě mrzí.
To vás mrzet nemusí.
Mám štěstí, že mám mysl zase v pořádku.
Jak dlouho to tak ještě bude?
Jste neuvěřitelně vitální, pane Greyi.
Reagujete na léčbu
jako oheň na suchou trávu.
Vaše mysl je plně funkční,
víc než u kteréhokoli jiného pacienta.
Ale nejspíš víte, že oheň za sebou nechává jen spálenou zemi.
Takže vám nemohu povědět, jak dlouho to potrvá.
Ale určitě to bude ten nejzářivější oheň.
Muž, který mě pomohl vychovat, se jmenoval Coydog.
Řekl…
Hřích je dlouhá cesta,
která vede zdola z pekla nahoru do nebe.
A vaše hříchy určí,
kde na té cestě budete stát.
Nikdo není úplně dobrý ani úplně zlý,
kromě Boha a ďábla.
Jo.
Coydog něco ukradl jednomu bělochovi.
Když ho chytili,
zlynčovali ho.
A upálili.
Kolem krku mu dali oprátku a postavili ho na hořící petrolej.
Když se k němu ten běloch přiblížil, sud překopl,
oběsil se a útočníky podpálil.
A…
…předal vám svou sílu.
- Můžu se vás na něco zeptat, Satane? - Samozřejmě, Ptolemy.
Je možné,
že když jsem zestárl a sešel,
začal jsem se tak bát toho, co vím,
že jsem to raději zapomněl?
Můžu vám jen říct,
že kdybych věděl to co vy,
sakra, vzal bych nohy na ramena.
Děkuju za podpis.
Díky.
Tak jo.
- Nazdar. - Ahoj.
Jak to šlo?
Jako po másle.
Fakt?
Zvládnete to?
Byl jste tam celý dopoledne. Nejste unavený?
Na únavu nemám čas.
Mám toho ještě hodně.
Na tohle se navíc těším.
Už jsem ho neviděl tak 20 let.
Koukněte, jak je čistá.
Opatrně.
Nikdy jste je Sensii neukázal?
- Ani jednu. - Proč?
Sensia měla tu nejkrásnější, nejčistší duši, co jsem potkal.
Navíc ráda utrácela.
Kdyby o tom pokladu věděla, nic by ji nezastavilo.
Takže by ho ukradla.
Ne. Nepoužila by ho celý pro sebe. Podělila by se.
Rozdala by ho přátelům, rodině, milencům.
Počkat. Jako chlapům?
Nebyli to jen muži.
Cože? Takhle to bylo?
Vy jste to přijal?
Přijal jsem ji.
A co vy?
Vy jste si taky užíval?
Jednou mi to ujelo.
Šlo o Sensiinu kamarádku Lolly.
- Odplata. - Spíš to bylo nečekaný.
Sensia na víkend odjela. Lolly mi uvařila večeři.
U sebe doma.
Bylo to jen jednou. Ale nenáviděl jsem se za to.
Sensia si ke mně jen přičichla a hned to poznala. Vyhodila mě.
Za hodinu mě šla hledat, říkala, že beze mě by umřela.
Už jsem se na žádnou jinou nepodíval. Nikdy.
Udělala pro vás Sensie to samý?
- Krása, že? - Jo.
- Proč šeptáš? - Nevím. Působí to tu tak.
Ptolemy. Mašalláh. Starý příteli. Jak se máš?
Syede. Jak se vede, kamaráde?
Bůh je dobrý. Alhamdulilláh.
- Kdopak to je? - To je Robyn. Pomáhá mi.
- Robyn. - Ano.
- Líbí se ti tu? - Ano.
To je mramorová busta velkého římského císaře Hadriána.
Kdysi dávno napsal báseň, těsně před svou smrtí.
Můj otec ji uměl zpaměti.
„Drahá prchavá, sladká malá přítelkyně,
družko a duchu mého těla,
kam budeš putovat,
malá duše, nahá a otupělá,
neschopná jako kdysi žertovat?“
Přesně tak.
Rozhlédni se tu. Klidně se ptej.
Děkuju.
Jak se vede tvé rodině?
Synové jsou na univerzitě, Fatima jednou převezme obchod.
A tvůj otec?
Zemřel před třemi roky.
Jafar byl dobrý muž.
Jo, to byl.
Jeden z mých nejvzácnějších kusů.
Vznikla před staletími ve střední Africe.
Odborníci roky popírali, že měli Afričané dovednost vytvořit něco tak dokonalého.
Očividně se mýlili.
Očividně.
Syede, ještě je vzadu ten čajový pokoj?
Jistě. Pojďte.
- Díky. - Jo.
Robyn se ptala, jak se vlastně známe.
Bylo mi 14 let.
Viděl jsem toho černocha procházet se obchodem
a sledoval jsem ho, aby nic neukradl.
Byl jsem mladý a hloupý.
Ptolemy se zeptal na keltskou čelenku vykovanou ze stříbra.
Tehdy jsme ji prodávali za 700 dolarů.
Chtěl jsem něco pěkného pro Sensii.
Tehdy byla už dlouho nemocná.
Jeho otec Jafar se mě zeptal, kolik mám.
Řekl jsem, že 87 dolarů.
Vzal si je jako zálohu
a s dalšími jsem se vrátil za měsíc.
Dal ji do hezké krabičky.
Sensia měla fakt radost.
Když odešel, zeptal jsem se otce, proč věří černochovi, kterého nezná.
Odpověděl: „Nemůžeš soudit člověka podle barvy jeho pleti, oblečení
ani národnosti nebo vyznání.
Záleží jen na tom, jaké má srdce.“
Jafar byl dobrý muž.
Každý měsíc jsem chodil se splátkou, dokud jsem všechno nezaplatil.
Co potřebuješ dnes, příteli? Přišels na návštěvu?
Ukaž mu tu minci, Robyn.
- Chceš ji prodat dnes? - Ne. Zatím ji chceme jen ocenit.
Moment.
Pan Ptolemy už párkrát tyto mince přinesl.
Proto máme tento katalog.
Podívám se.
Saint-Gaudensův Double Eagle.
Ročník 1932. V dobrém stavu.
Má hodnotu kolem 50 000 dolarů.
Počkat, 50 000 za tyhle?
Za každou. Ano. To je hrubý odhad. Jak už Ptolemymu řekl můj otec,
existují lepší obchodníci, co nabídnou větší zisk.
Ale Ptolemy jim nedůvěřoval.
Vše při starém.
Děkuju za pomoc. Ano.
Na co koukáš?
Čtu o astronomii.
- To máš k maturitě? - Ne.
Věděl jste, že Slunce je objemnější než milion Zemí dohromady?
- Kruci. Je obří. - Že?
Dřív si lidi mysleli, že Slunce je bůh.
To asi je.
Jo.
O čem si tam dumáte?
O všem, co jsem kdy věděl, naráz.
Jo, to zní jako fuška.
To taky je.
Ale už mám jen pár dní, abych všechno dořešil.
Netrápí vás to,
když si představíte, jak se všechno zase pokazí?
Smířil jsem se s tím.
Co ty?
Co myslíte?
Víte,
můj otec po večerech s gaunery vládl ulicím.
Až se jednou v sobotu nevrátil domů.
S mámou jsme ho pohřbily.
Pak začala kouřit crack
a já jsem jí zkusila pomoct.
Slibovala mi,
skoro každý den, že toho nechá.
Jednou jsem se ve čtvrtek ráno vzbudila a byla mrtvá.
Poslyš.
Ďábel mi řekl…
…že se vrátím zase zpátky do toho stavu. Neumřu.
Říkal, že se to může zhoršit.
Kdybych si ten lék nevzal, tak bychom spolu teď nemluvili.
Vy mě nechápete.
Dobře.
Tak mi to vysvětli.
Když…
Když máma umřela, byla jsem šťastná.
Věděla jsem, že mi zařídila bydlení u tety Neteřinky.
Tajně jsem doufala…
Kéž by to tak nebylo, ale doufala jsem, že umře,
abych se odtamtud dostala pryč.
Takže to mě byste měl nazývat „ďáblem“.
Ne, holka.
Ty zlá nejsi.
Chci říct, že…
Jste první člověk, který je mi blízký…
…co nechci, aby umřel.
Nechci, abyste odešel.
Půjdu tam.
Ne, půjdu s tebou.
Pane Greyi?
Ano?
Jsem Darwin Andrews.
Pracuji pro město.
Dohlížím na to, aby starší občané byli v bezpečí a schopni se o sebe postarat.
Můžu vám vevnitř položit pár otázek?
Jistě. Pojďte dál.
Tudy.
Proč jste tady?
Vaše neteř nahlásila, že vás slečna Robyn Barnetová
ve vašem domově zneužívá a že s vámi špatně zachází.
Ty mě zneužíváš, Ptáčku?
Ne, strejdo, to ne.
- No… - Vidíte toto, pane Greyi?
Vaše neteř a její syn tvrdí,
že vám slečna Barnetová ukradla peníze
a nechává vás žít ve špíně.
Asi je tu někde prach, ale „špína“ bych tomu neříkal.
Strážníku? Hej!
Nedovolil jsem vám se mi tu procházet.
Ukázal jsem vám ovoce, pane Greyi. Co to bylo?
Plod pomerančovníku čínského, nahoře trochu nazelenalý.
Co říkáte na to, že vám tato mladá žena prý bere peníze?
Bydlíte s někým, Darwine?
Otázky kladu já, pane Greyi.
Jistě. Pověřilo vás tím město.
Ptám se, protože jestli s někým žijete
a moje neteř by řekla, že ten někdo vás okrádá,
jak byste věděl, jestli to tak je?
Proč by lhala?
Proč bych lhal já?
A proč by měla lhát Robyn?
Vaše neteř jen ochraňuje vaše peníze a váš majetek.
A když mě prohlásíte za nesvéprávného, tak ty peníze i majetek dostane.
Není to tak?
Můžu se tu porozhlédnou?
Ale klidně. Poslužte si.
Robyn, proveď ho.
- Jak se jmenujete vy? - Regent.
Já jsem Ptolemy. Znamená to „král“. I Regent je „král“.
To je náhoda.
Tak, Regente, staráte se s parťákem o tuhle čtvrť?
Je to váš rajón?
Ano, je. Jsme ze 13. okrsku.
Nevíte něco o vraždě, která se stala poblíž Delmar Circle?
Bylo to asi před dvěma týdny.
Ten mladík byl můj prasynovec Reggie Lloyd.
Upřímnou soustrast.
Jak to jde s vyšetřováním?
To řeší ti nahoře.
Pracují na tom detektivové.
Nám nic nepoví, pokud není třeba někoho předvést k výslechu.
Předvedli jste někoho?
Proběhl tu nedávno úklid?
Proběhl u vás doma?
Podám zprávu sociální službě.
Občas se tu staví, aby vás a slečnu Barnetovou zkontrolovali.
To je od vás moc milé, Darwine.
Pojďme.
Přeju pěkný den.
Děkuju.
KUŘE A VAFLE DENNĚ SNÍDANĚ, OBĚDY I VEČEŘE
Už nesu stehýnka.
Díky, Sonio.
Člověk se na ta moderní bavlníková pole musí pořádně najíst.
Rozumím. Na venkově je to možná snazší než tady.
Včera zastřelili Hala Druckera, když šel večer k autu. Jen šel.
A teď je tuhej.
To je ten, co pořád nosil červený oblek?
Sluší ti to, Robyn.
Kluci se za ní jen hrnou.
Teda.
- Prosím. - Přinesu to.
Dobře.
Co se týká Neteřinky…
Vím, že není zlá.
Ale popadla by všechno, co mám,
otočila se a myslela si, že je ke mně férová.
- Myslel jste si to někdy o mně? - Ne. To mě ani nenapadlo.
Ani když jsem vzala ten hřeben?
Kdyby holka uviděla takovou krásu
a nechtěla se jí dotknout, byl by to zločin.
Já se jen nedotkla. Dala jsem si ho do kapsy.
Robyn, ty v sobě nemáš špetku zla.
- Jak to víte? - Prostě vím.
Celý život jsi tolik toužila,
že se bojíš, že vezmeš něco, co ti nepatří.
Zato Neteřinka, tu ani nenapadne se bát.
Proč? Tak moc to chce?
Někteří černoši, ale i běloši,
si věci přejí tak moc, že si nemůžou pomoct.
Ale to z nich nedělá zlý lidi.
- Cože? Tak co teda jsou? - Nesvobodní.
Uvázli v písku. Musíme jim pomoct ven.
Máme ty hajzly mít rádi, i když si to nezaslouží?
Ne. To jsem neřekl.
Co když toho Hilly provedl víc?
Třeba co?
Teta Neteřinka dala Hillymu peníze,
aby je dal Reggiemu a Rogerovi za tu práci,
ale Hilly je Reggiemu nedal.
- Hilly ukradl Reggieho peníze? - Jo.
Vidíte je?
Artie!
Latisho. Co sakra děláte na ulici?
Kreslíme si.
Proč uprostřed silnice?
- Pojďte. - Je tu vaše máma?
- Je moc smutná. - Ne.
Takže bydlíte tady?
Jen než bude veselejší.
Pane na nebi. Odvedeš je dovnitř, prosím?
- Sedneme si na schody. - Ne.
- Promluvíme si. Jo. - Ne.
Sedněte si.
Co vás to napadlo? Mějte rozum.
Jen jsme si kreslili.
Kreslili jste si na silnici?
- Jo. - To není vtip. Vážně. To nesmíte.
Sakra, co to je za hluk?
No?
Nepozveš mě dál?
Neodvezla tě sociálka?
Kdo to je, Hilliarde?
Neteřinko! Ať mě ten hlupák vpustí.
Taťko Pity. Co… Pojď dál.
Ahoj teto.
Máš nový oblečení?
Asi bychom to měli nahlásit na sociálku.
Asi jsem ti ho měla uříznout, když to šlo.
Víš, že si děti hrály na silnici?
Hilly, děti byly venku samy?
- Řekl jsem jim, ať nechodí na silnici. - Přines strejdovi studenou vodu.
Proč tu máš Reggieho děti?
Jsi nějaký jiný.
Proč tu máš Reggieho děti?
Nina se musí sebrat. Poprosila mě o hlídání.
Poslala je načas sem k nám.
Kolik ti za to platí?
Reggie si trochu našetřil. Dala mi jen na jídlo.
- Zavolala ti policie, když ho zabili? - Volali Nině.
- Byla vyděšená a chtěla, abych šla s ní. - Co vám řekli?
Že ho někdo střelil do hlavy.
- Víš o tom něco, chlapče? - Nejsem chlapec.
Poslyšte.
Šel jsem do banky a otevřel si běžný účet
pro tebe, tady chlapce, Reggieho ženu a děti a pár dalších lidí.
A tady Robyn je… Jak se tomu říká?
- Disponent. - Disponent.
Bude vám měsíčně vypisovat šek na 900 dolarů.
- Robyn? - Jo.
Je to dost na zaplacení účtů a výdajů.
- Něco ti zůstane. - Proč je nemůžu psát já?
Chtělas mě nechat vyvést z vlastního domu a zavřít do vězení pro staříky.
Strejdo, chtěla jsem pomoct.
Hilly řekl, že jsi blázen. Že žiješ ve špíně.
- Řekl ti, že mě okradl? - Nic jsem nevzal.
Dal jsem Shirley Wringové 50 dolarů. A vím to, protože mi je přišla vrátit.
- Ukradl jsi půlku zbytku. - Říkáš, že jsem zloděj?
- Ano. - Sedni si!
Sedni.
Robyn vám asi za týden zavolá.
Jestli ty peníze chcete, stačí říct. Jinak…
Ani není naše příbuzná.
Cizí člověk se nemá míchat do rodinných záležitostí.
Já jsem cizí?
Uklízela jsem tu, vařila. Dělala jsem víc než Hilly. A jsem cizí?
Vezmi ty děti do obchodu a kup jim něco sladkýho.
Pojďte.
- Jdeme na nákup. - Dobře.
- Chlapče. - Co?
Pojď se mnou ven. Promluvíme si.
Hilly, udělals to?
Jo.
Myslel jsem, že to neodhalíš.
Neokradl bych tě, kdybych věděl, že umíš počítat.
- Hilliarde. - Jo?
Fakt si myslíš, že můžeš někoho okrást jen proto,
že o tom neví?
No, jo.
Jakej je v tom rozdíl?
Když o tom neví, tak mu to nevadí.
Ježíši.
Co? Ještě jednou se omlouvám.
To s Hillym mě mrzí, strejdo.
Nikdy neměl mužský vzor, který by mu šel příkladem. Já…
Jo. Mohl jsem to být já.
Měl jsi toho tehdy moc.
No, i tak jsem se o něj měl víc starat.
O vás všechny.
Hele, kdybych ti dal peníze,
mohla bys uspořádat malé setkání?
Víš, třeba ti lidé z pohřbu.
- Chci, aby zase přišli. - Proč?
Chci jim něco říct.
Já nevím, strejdo.
Nevím, kdo je poblíž a jestli by chtěli přijít.
- Zkusíš to? - Dobře. Zkusím.
- Za chvíli přijede auto. Můžeme jít? - Jasně.
Zavolám ti.
KOMUNITNÍ ŠKOLA V ATLANTĚ
Co to je?
Forbes.To je časopis o milionářích a miliardářích.
Vím, co je Forbes. Ale proč ho tu máš?
Je v něm článek o e-sportu.
Tady?
Co to je?
Soutěžní hraní. Hraní videoher.
- Ty hry nenavrhuješ? - Tím platím nájem.
Ve hraní je víc peněz než v navrhování.
Hraním her se dá vydělávat?
Poslední zápas League of Legends měl víc diváků než Super Bowl.
Podle Forbesu vloni vydělalo deset hráčů víc než deset milionů.
Dolarů?
Většina byla od sponzorů, ale ano.
No teda.
To je něco.
Už jde.
Fakt se ti líbí, co?
Ano. Líbí se mi, jak je houževnatá. A taky hezká.
Víš, že už ji zranili ti, co jí měli být nablízku?
To vím.
Odmaturováno.
Dokázalas to?
- Udělala jsem to. - Gratuluju.
- To mě nepřekvapuje. - Musíme to oslavit.
Potřebuju jet za Billym. Slíbil jsem mu to.
Dobře, tak potom?
Kamkoli chceš.
MŮŽETE HRÁT SPOUSTU SPORTŮ, ALE BOX HRÁT NEMŮŽETE.
- Billy! - Pane Greyi.
Co tu děláte?
Chci si s tebou promluvit.
O čem?
Můžu tě pozvat na pití?
Tak jo.
Niko, přineseš nám zezadu pár piv?
BOXERSKÝ KLUB
Kdo vás sem přivezl?
Roger Dawes. Chodí teď s Robyn.
Roger. Občas pracoval pro Reggieho.
Je to fajn kluk.
Jo. Mohla dopadnout hůř.
Víš, mluvil jsem s policií o Reggiem.
Černoch, kterýho zastřelili na ulici, je jim ukradenej.
I když vědí, že to nebyl gauner.
Nemusíte být gauner, aby vás zastřelili.
No jasně.
Ale…
- Co? - Než ho zabili, Reggie mi řekl,
že se asi bude muset odstěhovat z města.
A?
Chci vědět, kdo zabil mýho synovce.
Na co?
Co bys dělal ty, kdyby ti zabili někoho blízkýho?
Reggie mi jednou vyprávěl
o bývalým příteli Niny.
- Co ho pustili z vězení? - Pověděl vám to?
Něco jo, ale ne moc.
Jméno mi neřekl.
Ne, jméno Reggie nezmínil.
Ale prý byl odsouzený na 20 let
a pustili ho už za 12.
Zajímavý.
Co budete dělat?
Já toho grázla oddělám, Billy.
To udělám.
AUTOR KNIŽNÍ PŘEDLOHY
Překlad titulků: Veronika Ageiwa