Пити, ставай, поспалане.
Хайде, момче. Нямаме цяла нощ.
Койдог? - Че кой друг. Сега тихо, да вървим.
Какво правиш тук? - Идвам да те взема.
Не бива в мислите си да съм тук. Излекувах се.
Не говори глупости и да вървим.
Не, Койдог. Умът ми вече не е объркан.
Взех от дяволската отрова
и сега си спомням миналото, а не обратното.
Значи помниш всичко? Тогава каква задача ти поставих?
Да вървим.
Защо просто не ми кажеш това, което не помня?
Нямаше ли да кажа, ако можех?
Защо не можеш? - Защото това не е моят сън.
Пристигнахме. - Бордеят на Делия.
Защо минахме по обиколния път?
За да дойдем отзад и никой да не ни види.
Защо се крием? - Какво има до бордея?
Старото желязно корито? - Покажи ми.
Ето го, Койдог. - Тихо, момче. Не искам да ни чуят.
Помниш ли къде е главата на прасето? - В този край.
Накъде гледа прасето?
На югоизток. - Да вървим.
Насам.
Знаеш ли какво е това?
Старият каменен сух кладенец, изкопан от робите.
Знаеш ли кой е Клайв Милър? - Злият бял старец.
Едно време родът му притежавал роби. Били жестоки с тях.
След освобождаването на робите той им давал земята на изполица.
Всеки чернокож изполичар задлъжнявал към него за цял живот.
Един път се ядосал на татко. Повече не видяхме татко.
Родът му експлоатира чернокожите от векове, още отпреди Революцията.
Всички хора били равни, с изключение на тъмнокожите.
Отнели свободата, любовта и надеждата на всяка душа на чернокож наоколо
и превърнали всичко това в черно сърце, което Клайв Милър прибрал за себе си.
Наистина ли е сърце?
Така го наричам аз. То е съкровище, Пити.
Съкровище, натрупано чрез страданията на чернокожите.
И Клайв Милър му се наслаждавал, защото само болката ни му носела радост.
Миналата година се напи с контрабандно уиски, което му продадох,
и ми разказа за съкровището си.
Снощи му продадох царевично уиски.
Докато не гледаше, му сипах опиум.
Когато той припадна, тършувах, докато не намерих съкровището,
черното сърце, което той пазеше.
Направих го заради теб.
Заради мен ли?
Клайв ще разбере, че съм го откраднал, затова трябва да бягам.
И Пити, ти си този, който трябва да вземе откраднатото
и да помогне на хората ни.
В този кладенец ли е?
На дъното му има червеникав объл камък.
Скрих черното сърце зад камъка, който е два камъка над червения.
Разбираш ли? - Да, но завинаги ли си заминаваш?
Първо ще мина през дома си.
Може ли да дойда с теб? - Не, братленце. Може да е опасно.
Но ти каза, че г-н Милър е пиян и спи.
Да. Натъпках го с опиум.
Значи идвам?
Да вървим.
Няма никой. - Може би.
Защо отиваш, щом се страхуваш?
Библията на мама е там. Само това ми остана от нея.
Мога да ти я взема. Той не търси мен. - Не, ти си дете.
Вече достатъчно те обремених.
Там е Библията ми. И ще си я взема.
Дръжте го!
Спипах го. - Я кой е тук.
Вече не си силен. - Първо ще говорим с него.
Моля ви, помощ. Кой ще помогне? - Ето така.
Озаптете го. Дръжте ръцете му.
Станал е по-тежък. - Довлачете го ей там. Вземете бурето.
Не, моля ви, недейте. - Чичо.
Чичо, събуди се.
Къде съм?
В леглото си.
Колко време съм спал?
Два дни. Идваше на себе си, но най-вече спа.
Как си сега?
Сякаш съм бил мъртъв и са ме влачили през жарта, за да се съживя.
Крещеше и викаше насън.
Сякаш не беше сън, а истина.
Койдог все ме смъмря, че бездействам.
Не разбирах. Вече започвам да схващам.
Става дума за черното сърце.
Какво е черно сърце? - Съкровището, откраднато от Койдог.
Той ми каза какво трябва да направя. Дори ми каза къде е.
Но не знам какво съм направил с него или къде е.
Ето ти вода.
Обадих се на лекаря. - Сега ли?
Когато беше с висока температура, и пак, като се разкрещя.
Какво каза той?
Сестрата каза да ти правя разтривки със спирт.
А лекарят - да те заведа при него, щом се събудиш, което е тъпотия.
По-кротко. - Не, точно ти не ми го казвай.
Много ме уплаши. Не знаех дали изобщо ще се събудиш.
Ако знаех, че ще стане така, нямаше да ти дам да го направиш.
Аз бях този, който каза "да", не ти.
Явно ще звъня.
Сам се облечи.
Мона Лиза, Мона Лиза.
Така наречена си от мъжете.
Дали заради тъжната ти и загадъчна усмивка,
или защото си самотна.
Обвинявали са те...
Нещо в погледа ти...
Къде намери този костюм? - Харесва ли ти?
Да, и си гладко избръснат. Не е зле, дядо Пити.
Не ми е по мярка като преди. Малко съм се вталил.
Тук мирише страхотно.
Газта на печката се изключи. Пуснах я отново.
Същински майстор си.
Сякаш не съм ял от цяла вечност. - Моят татко така казваше.
Къде е баща ти? - Мъртъв е.
А майка ти? - И тя.
Казвала си ми го и преди, нали?
За пръв път видях труп, когато бях на шест години.
Моята приятелка Мод Пети изгоря в барака от насмолена хартия.
Мама ме държеше, за да не се втурна да я спасявам.
Сега ли си го спомни?
Да, но не така, както помня, че си спомнях, и не всичко.
Нещата, които не мога да си спомня, сякаш са зад онази затворена врата.
Чувам спомените си, но не мога да ги видя или докосна.
Като съкровището на Койдог и Реджи.
Знам, че ми каза някои неща, но не ги чувам добре.
Когато ги чуя, някои неща ще ми се изяснят.
Например?
Защо са го убили и може би дори кой го е убил.
Колата ще дойде след 20 минути.
Бъди готов.
Какво стана, по дяволите?
Тук няма риба. - Господин Грей.
Много си изтупан. Как се чувстваш?
Никога не съм бил по-добре. - Чудесно.
Госпожице Барнет.
Как е паметта ти?
Още ми е лека мъгла, но знам колко е часът.
И съм по-силен. Чувствам се по-стабилен. - Това е добра новина.
Под 10% от пациентите ни имат физическо подобрение.
Това ме прави късметлия, нали? - Да. Насам, моля.
Ела.
Какво има?
Просто ще седите, ще кимате и ще се усмихвате,
сякаш той не изгаряше от треска, не се потеше и не крещеше за помощ?
Силната му реакция след първата доза ни изненада.
Но това е неизбежно. - Беше сбъркано. Той можеше да умре.
Уверявам те, че животът му не е в опасност.
И защо да ви вярваме? - Това са странични ефекти.
Кошмарите и делириумът не са рядкост и до дни ще отшумят.
А високата температура? - Понякога ще има треска, главно нощем.
Ще трябва да я следим.
С треската ще се справя. Безпокои ме случващото се в главата ми.
Цял един живот се върти в нея, но не всичко.
Най-вече времето, когато страдах.
Казахте, че ще си спомня всичко. - До половината сме, г-н Грей.
Чак след последната доза ще си спомниш всичко.
Ще се върне ли паметта ми? - Да, повече, отколкото си допускал.
Той ще бъде ли в добро състояние?
Да, докато трае процедурата. - Чакайте, върнете малко.
Докато трае? Мислех, че това е лечение.
Благодарение на хора като господин Грей
човешката раса, целият вид, ще постигне напредък.
Милиони хора, които страдат от болестта, ще имат лек.
Какво ще стане с него след това?
Ефектът на инжекциите трае около четири седмици.
Четири седмици. - Понякога шест, може би седем.
После "край на купона" и ставам като преди?
Всъщност в зависимост от интензитета на лечението
в някои случаи се ускорява влошаването на когнитивните способности.
Съзнанието ми ще е по-зле от преди?
От 157 случая нито един пациент не е реагирал еднакво.
Не сме имали толкова силен пациент като теб.
Това не ме успокоява особено.
Какво ще стане, ако си тръгнем? - Не те съветвам.
Но питам сериозно. Какво ще стане, ако си тръгна?
Психически и физически ще усетиш нещо, подобно на абстиненция.
На твоята възраст няма да е приятно. - Бях до мама, като беше в абстиненция.
Ще му помогна. Да си ходим. - Умът му ще продължи да гасне.
Отново ще е нормален. Ставай. - Не бих казал.
Птиче. - Зарежи! Тези тук не ти трябват.
Птиче, чуй ме. Знам, че имаш добри намерения.
Но трябва да довърша това.
Тя ми мисли доброто.
А вие излъгахте.
Г-н Грей, бих направил всичко, за да създам лекарство.
Но мисля, че вече знаеше това.
Така…
Трябва ли да подпиша нещо?
Да ви предложа нещо?
Не, благодаря.
Насам, скъпа. Дай да ти помогна.
Така е добре. - Жив и здрав да си.
Колко ти дължа?
Не се безпокой за това.
Спокойно.
Да ти го прочета ли? - Мога да чета, Сатана.
...СЪГЛАСЯВАМ СЕ ТЯЛОТО МИ ДА БЪДЕ ИЗПОЛЗВАНО ЗА...
Тук пише, че искате тялото ми. - Да, това е основното споразумение.
Но не и душата ми.
Не ми трябва душата ти, г-н Грей. - Добре, защото на мен ще ми трябва.
Защо не трепвате, като ви наричам Сатана?
Това проучване струва много пари.
Частни фондове, фармацевтични гиганти, богатство и привилегии.
Допускам, че просто си прям.
Тук пише, че получавам 5000 долара само с подписа си.
Бих могъл да увелича сумата. - Не, Велзевул.
Убеден съм, че парите ви са купили много души и тела на чернокожи.
Но аз не се продавам. С вас просто си разменяме услуги.
Искам да бъде споменато в този договор.
Щом ще ти е по-спокойно. - Това не е всичко.
Казвате, че като получа следващата доза,
ще си върна всички спомени?
Да. - Значи тогава ще подпиша.
Г-н Грей, съжалявам, но не работим така.
Трябва ми подписа ти преди последната доза.
Чуйте ме.
Имам много неща да върша и за целта ми трябва цялата ми памет.
Дайте ми я
и това тяло е ваше.
Няма да успея днес. Изморена съм, следващия път ще се видим, момичета.
КУРСЪТ: КЪДЕ СИ?
Госпожице Барнет, господин Грей те търси.
Какво правите? Махнете се. Пуснете ме.
Не! Спрете, оставете ме на мира!
Помощ! - Моля ви, успокойте се.
Махнете се от мен. Ще ме оставите ли на мира?
Проклятие.
Какво има? - Ще бъдеш ли до мен?
Г-н Грей, сега ще легнеш. Готово.
Добре.
Започваме. - Кажи ми нещо, Сатана.
Какво има?
Харесваш ли работата си?
Бъди готов, г-н Грей.
Ще поседна тук на слънце.
Ако искаш, остани при мен.
Какво правиш? - Пиша съобщение на Били.
Защо? - Трябва да ида до Ниси за багажа си.
Още си ядосана.
Смяташ, че съм сгрешил.
Какво ти пука какво мисля? - За мен е важно какво мислиш.
На онези хора не им дреме за теб. - Знам.
Тогава защо не ме слушаш?
Можех да те изведа оттам. Защо позволяваш да те използват?
Помниш ли, като се запознахме на помена? Как миришех?
Ако ми беше казала да отида в стаята на Ниси,
да бръкна в горното чекмедже на бюрото й и да ти дам червените чорапи?
Мислиш ли, че щях да помня?
Не, но някой можеше да те изкъпе, а аз щях да си взема чорапи сама.
Да, така е. Реджи се грижеше за мен. Сега ти го правиш.
Дай да обърнем нещата.
Кое да обърнем? - Представи си, че ти миришеш лошо
и не можеш да си спомниш какво си казала преди малко.
Представи си, че имаш ума на дете в тялото на зряла жена.
Какво би направила?
Не казвай, че би се метнала през прозорец, защото не би се сетила как се отваря.
Така стоят нещата.
Не знаеш дали да мразиш болестта си, или себе си.
Така ли си се чувствал?
През цялото време.
Пак идва онази жена.
Това е Ринг.
Не е за вярване, че идваш втори път да ми върнеш парите.
Първия път спеше, затова трябваше да дойда пак.
Щом мръкне, клепачите ми натежават. От село съм.
Свикнал съм да си лягам рано. Призори отново запрятам ръкави.
Звучиш като баща ми.
"Рано легни, стани с първи петли. Денем вършиш повече."
Точно така е.
Честна си, аз не помня да съм ти дал пари. - Дадох ти дума.
Виждаш ли тези пари? Дори не знаех, че съм й ги дал.
Но Шърли направи всичко възможно, за да ми ги върне.
Много си мила, госпожо Ринг. - Връщам добрината на господин Грей.
Помня, че ми показа красив пръстен в банката. Беше съкровище.
Баща ми го е дал на майка ми преди 60 години.
Носиш ли го?
Знам, че не бива да го нося с мен.
Откак се сетих за пръстена, се надявах отново да те видя,
защото намерих това в джоба си.
Робин, ела.
Идвам. - Гледай.
Виждаш ли това?
Майсторска изработка е. Произведение на изкуството.
Наистина е красив. - Красив пръстен за красива жена.
Отивам на пазар. - Вземи. И това.
Радвам се, че се запознахме, г-жо Ринг.
Племенницата ти е добро момиче.
Тя е дете на приятелка на племенницата ми. Родителите й са починали.
Дойде да живее при мен, докато си стъпи на краката.
Птолемей Грей отново помага. - Не, по-скоро тя мен спасява.
Не знам какво щях да правя без нея.
Струваш ми се по-различен от онзи ден в банката.
От новото ми лекарство е. Функционирам на пълни обороти.
Извинявай, ако съм се изложил в банката.
Аз трябва да се извиня. Да искам пари от непознат?
Имах късмет, че срещнах добър човек.
Не съм толкова добър, колкото мислиш. - Стига вече.
Не казвам, че съм лош. Просто никога не съм правил нещо дръзко.
Винаги съм се смесвал с тълпата и съм правил каквото трябва.
Помогна на мен.
Здрасти, момиче. - Какво искаш?
Ти си Робин, нали?
Щом знаеш как се казвам, защо ме нарече "момиче"?
Аз съм Роджър Дос. Работя с Реджи, като му трябва дърводелец.
Помогнах му с кухненските шкафове на Ниси. - Добре.
Ти живееше в Банкхед, преди да отидеш у Ниси, нали?
Не съм виждал Реджи от онази поръчка. Как е той?
Мъртъв. - Какво?
Реджи умря. Някой го застреля.
Какво стана? - Казах ти, простреляха го.
Проклятие. Мъртъв?
Трябва да тръгвам.
Как е чичо му? Онзи, чието име започва с "пт"?
Защо? - Реджи му беше близък, помагаше му.
Сега аз го правя.
Виждал съм го няколко пъти. Разказваше интересни неща за Мисисипи.
Оттам е целият ми род.
Искам да се отбия и да изкажа съболезнования.
Да, но господин Грей не е в състояние да приема гости без уговорка.
Разбирам.
Мога да те закарам. Колата ми е ей там.
На две преки съм оттук. - Ще те изпратя. Дай ми торбите.
Можем да вървим.
Как си? - Добре.
Ако трябваше да избера песен, която да пратя в Космоса на Златната плоча,
щеше да е някоя на Стиви Уондър от 70-те години,
а не "Обадих се да кажа, че те обичам".
Не харесваш ли Стиви Уондър?
Харесвам го. Златната плоча ли спомена? - Да.
Необичайна тема за разговор е. Поне с хората, с които общувам.
Видях космонавта на обувката ти.
Това всъщност е марсианец. Благодаря.
Обади се да ми кажеш кога мога да видя господин Грей.
Запомних. - Добре тогава.
Тръгвай, ще ти се обадя за господин Грей. - За господин Грей.
Върви си.
Ще си ходя вече. - Стана ли време? Та ти тъкмо дойде.
Приятелката ми Алта се прибра от болницата. Искам да видя как е.
Шърли Ринг идва на помощ.
Ще ти се обадя след два дни. - Надявам се.
Тръгваш ли си, госпожо Ринг? - Да, бяга ми.
Не е вярно. Отивам да видя приятелка.
Надявам се скоро пак да се видим. - И аз.
Ако чичо ти иска. - Стига.
Чао.
Били ще ми помогне да си взема нещата от дома на леля Ниси.
Няма да се бавя. Трябва ли ти нещо? - Тръгвай. Ще разтоваря торбите.
Ще претопля кафето и ще си мисля за Шърли Ринг.
Внимавай да не се напрегнеш. - Къш оттук с твоите мръсни мисли.
Да започваме.
Не се дава. - Кротко, момче.
Койдог, не ме изоставяй.
Явно не иска да говори.
Какво носиш, сестро?
Нещата, които взех, преди да ме изгонят от дома на мама.
Закъсня с наема ли?
Да, нямах пари дори за погребението й. Градската управа го плати.
А аз не искам нищо от града.
Започва се. - Какво правите?
Почуках, но никой не отвори.
Използвах ключа си, за да си прибера багажа.
Не пипай, човече. - Това е изнесено от моя дом.
Не те крада. Нещата са мои. - Тогава ще проверя.
Ако нещо липсва, ще те намеря. - Няма да ме търсиш. Живея у чичо Грей.
Нещо против ли имаш?
Сега ти ли го гледаш? Кучко, дори не ти е роднина.
Какво говориш? - Остави го. Не си заслужава.
Ей толкова малък му е.
Слабак.
Не може да се мери с теб, Били. Ще го смажеш.
Повече не идвай тук!
Ще му разбия главата.
Той не си заслужава.
Здрасти.
Как си, г-н Грей?
Какво правиш?
Опитвам се да видя колко души помня от времето, когато живях в Мисисипи.
Стигнах до 227. - Много хора си познавал.
Повечето са ми роднини. Още шест листа мога да изпиша.
Какво е да си спомниш след толкова време?
Сякаш съм на най-високия връх в света и в същото време съм умрял.
Ще се върнеш ли обратно на земята, за да дойдеш с нас?
Къде? - В закусвалнята да благодарим на Били.
Ще го черпиш обяд. - Късметлия съм.
Помня как чичо Торн каза виц, хвана се за гърдите и се свлече.
Умря на място.
На погребението мама беше с бяла рокля, която беше боядисала в черно.
Как се нарича това лекарство? Имам леля, която не разпознава мъжа си.
Все още не знам как се казва.
Но е дяволска отвара и ако я приемеш, трябва да си готов да продадеш душата си.
Ако дяволът те търси, отвори му, иначе ще изгори къщата ти.
Проницателен си.
Къде го намерихте този лекар? - Помниш ли бележката на телевизора?
Реджи беше записал час. - Преди да умре.
Не искам да ви притеснявам. - Извинете, госпожо, не съм поръчвал.
Казвам се Соня и прецених, че имаш добър апетит. Заведението черпи.
Виж се само, червиш се, а си черен. - Стига. Исках да кажа, че...
Реджи винаги ти мислеше доброто.
Какво друго го интересуваше?
Жена му и децата. Обичаше ги. - Казваше ли, че някой иска да го убие?
Нищо такова, чичо. - Смъртта му не е злополука.
Робин е права, господине. Реджи беше добър човек.
Просто му се случи нещо лошо. - Без причина.
Ужасно е, но се случва понякога.
Докато те нямаше, Били Фререс дойде с нея и натовари всичко на колата си.
Тя може би се е преместила у чичо Грей заради парите му.
Не е за вярване, че добро момиче като нея би направило такова нещо.
Добро момиче, което спи с нож под възглавницата? Стига.
Колко пари взима дядо Пити от града? - Три чека за близо 300 долара.
Той е луд и ги раздава.
Хората в квартала разправят, че държи много пари в камарите от вещи.
Наистина ли мислиш, че е луд? - Виждала си го, мамо.
Като говори, трудно му се разбира. И му се привиждат хора.
Робин ти каза, че живее при него, а не само му помага, както я помолих?
Живее с него в онзи мръсен апартамент? - Така каза.
Заради парите му е там.
Трябва да се обадиш в градската управа да проверят.
Може би е време да го настанят в старчески дом, за негово добро е.
Достатъчно е да видят как живее и начаса ще го изведат оттам.
Повярвай ми.
Карал съм камион, бил съм портиер в пощенската станция.
Работил съм какво ли не.
Дойдох в Джорджия, за да съм близо до сестра ми Джун и децата й.
На улицата на Джун живееха сем. Джоунс,
сем. Пети, Джордж и Марион Уайт,
и Бъни Роджърс.
Бъни? Това жена ли е? - Не, боже. Бъни Роджърс беше мъж.
Бъни Роджърс уби Томи Ботъмс. - Какво?
Но не влезе в затвора, не беше съден.
Сега си го спомням ясно.
Помня всичко освен едно - къде скрих съкровището на Койдог.
Не се тревожи, ще се сетиш.
Дотогава се отдай на сладки мисли за новата си приятелка.
Шърли е мила. Но не е момиче, по което да копнееш.
А Сенсия…
Със Сенсия бях най-щастлив.
Трябва да си лягаш, чичо.
Тя е най-красивата жена, която съм виждал. - Точно така. Сладки мисли.
За Сенсия си струва да дам живота си.
Приятни сънища.
АТЛАНТА, 1976 Г.
Ей сега се връщам.
Здрасти. Теб ли видях да тичаш?
Моя чичо Койдог.
Що за име е това? - Не ми е истински чичо, така го наричах.
Но името му беше Койдог, защото така го наричаха всички.
Какво общо има Койдог с тичането ти?
Койдог казваше:
"В живота на чернокожия ще дойде момент, в който ще се наложи да бяга.
Ако не се упражняваш,
може да не си достатъчно бърз, когато настъпи този момент".
Умен мъж е бил. - Наистина.
Какво четеш?
НЕПОЗНАТИ ВЪВ ВЛАКА
Любовна история?
Книгата е за двама мъже, които не се познават
и искат да убият различни хора.
Но знаят, че ако го направят, ще загазят, затова си разменят жертвите.
Не обичам книги с убийства. Твърде много кръв и насилие.
Няма значение какво четеш, важното е да четеш.
Койдог все казваше:
"Най-доброто за чернокожия е да чете и да мисли с главата си".
Мисля, че щях да харесвам чичо ти.
И той - теб. - Защо го казваш?
Аз съм Сенсия Хауард.
Птолемей Грей.
Мнозина мислят, че името ми е африканско, но всъщност е гръцко.
Имаш семейство оттам ли? - Мама обичаше историята.
Когато Александър Велики превзел Египет
300 години преди раждането на Исус,
владетелите станали царе или фараони.
Трима се казвали Птолемей. Сред тях бащата на Клеопатра.
Не само че бил грък, но и цар на Египет.
Кажи ми нещо, Птолемей.
Вечер четеш ли на приятелката си?
Сенсия.
Да?
Другите отиват на барбекюто. - Не съм гладна, Езра.
Това е господин Птолемей Грей. Кръстен е на гръцки цар на Египет.
Цар? - Това е само име.
Трябва да тръгваме.
Защо не дойдеш с нас, г-н Грей?
Не е поканен.
Тогава ще поговоря още малко с него и после ще дойда.
Казах да идваш. - Езра, спри!
Не се дръж така с дамата. - По-добре си гледай работата, мухльо.
Езра! Не си разваляй неделята с кавга.
Хайде.
Тръгваме. - Добре.
ДОКТОР ПЕПЪР
Какво правиш тук?
Вече ти казах.
Леля Албърта казваше да не давам на мъж да ме тормози.
И да не бъда с друг мъж, преди да минат поне три дни,
за да не ме наричат лека жена.
Езра се държа грубо с мен в неделя, а сега сме сряда вечер.
Ако имаше свободен ден,
наемът ти беше платен и имаше спестени пари, какво щеше да направиш?
Ето това.
Ако беше сам? - Да видим.
Щях да стана преди слънцето и да взема автобуса за езеро Алтуна.
Да се събуя бос, да отида до брега и да гледам изгрева на слънцето.
Само това ли?
После щях да ида в Музея на изкуствата и да потъна в красотата му.
За цял ден щеше да платиш само автобусен билет?
Може би и сандвич и напитка.
А по-късно щях да почета книга.
Затова съм тук. Имам нужда от мъж като теб.
Мъж, който да ме изненадва всеки ден. - Това е всичко, което мога да предложа.
Мама и Албърта ме научиха също, че не мога да имам всичко,
трябва да го приема и да се спра на това, от което се нуждая.
От какво се нуждаеш, Сенсия Хауард?
Преди мислех, че искам мъж, който да ми купува красиви рокли,
хубави дрехи.
Получих дрехи.
Но с тях съм като вързана и окована.
Сега искам мъж, който да ми чете книги всяка вечер.
Явно ще се спра на теб.
Аз имам ли думата?
Разбира се. Стига да кажеш "да".
Кажи си молитвата, мухльо.
Езра, знаеш, че... - Махни се, мамка ти.
Не искам проблеми. - Ще те убия, копеле!
Не!
Мамка му! - Езра!
Да видим дали още ще го искаш. - Езра, предупреждавам те, не го удряй!
Или какво?
Предупредих те да не ми посягаш.
Не тичам при него. Напуснах теб.
Пистолет ли ми вадиш?
Ще ме застреляш ли? Заради този черен боклук ли?
Край, Езра. Приключих с теб.
Мамка му тогава.
Кучка!
Боже! Мамка му! Проклятие!
Сенсия, недей така, скъпа. Моля те.
Моля те, скъпа.
Сенсия.
Пусни ме.
Защо ме спря? Той щеше да те убие!
Виж тук. Нямам нищо против да започнем връзката с малко кръв.
Но не искам да прескачам трупове, за да сме заедно.
Ето.
Ти го пази.
Да си лягаме. - Бих поспал.
И когато се събудиш,
трябва да извадиш съкровището и да го използваш.
Птиче, ставай. - Какво има?
Помня, че беше ей там.
Кое? - Черното сърце. Скрих го в пода,
след като го оправих заради дупката, която куршумът на Сенсия проби.
Така беше. - Добре ли си?
Знам, че беше някъде тук долу. - Чичо!
Какво правиш? - Тук е.
Дай да ти помогна тогава. - Само не размахвай това.
Режи натам.
Точно така, дърпай.
Вече нищо не пречи. Ще го намерим.
Какво ще намерим? - Бъдещето, птиче.
Бъдещето.
ПО РОМАНА НА УОЛТЪР МОЗЛИ
Превод на субтитрите Катина Николова