Nu, nu. Te las.
Voiam să știu dacă l-ai adus pe Wyatt acasă.
Bine. Eu o să mă pregătesc de petrecere.
Salută-i pe toți din partea mea.
Te iubesc foarte mult. Vorbim mai târziu. Pa!
Bună, draga mea!
Bună, scumpo!
Spune-mi ce s-a întâmplat cât am lipsit să-mi iau șervețelele sofisticate.
Spune-mi tot.
Îmi spui mai târziu.
Bună, Londra! Ce mai faci, doamnă?
Zborul meu a fost întârziat cu trei ore, Carrie. N-o să pot ajunge la timp.
- La timp pentru ce? - Pentru cina cea de taină?
Miranda și Charlotte mi-au spus tot.
Voiam să-ți fac o surpriză.
Doamne! Ai reușit. Sunt foarte surprinsă.
Ceața s-a ridicat în sfârșit, dar echipajul? A atins limita.
Sunt a dracului de furioasă!
Nu-ți face griji, ne întâlnim mâine.
Tocmai am plecat de la Heathrow.
Urma să mă întorc cu primul zbor, la prima oră.
Stai puțin. Voiai să zbori până la New York pentru o noapte?
E vorba de apartamentul tău și trebuie să-mi prezint omagiile.
- Pune-mă pe difuzor. - Bine.
Pune-mă pe difuzor și ridică telefonul.
Bine, ești pe difuzor.
Mulțumesc pentru tot, apartament fabulos ce ești!
Samantha, ai accent britanic?
Cine e Samantha?
Vorbești cu Annabelle Bronstein. Sunt din Injah.
Pa și pusi!
Și o seară extraordinară!
Pa!
Nu! N-ai voie să ieși pe hol!
Nu! N-ai voie pe scări!
Nu…
Nu, nu, nu! Nu mai suport și alte drame.
Trezirea, somnorilă!
A venit Anthony!
Ce? Ce…
Ce vrea?
A spus că ți-a trimis mesaj că e pe drum.
- Da? Unde mi-e telefonul? - Undeva, într-o carafă cu margarita.
Da…
Ce vrea?
Vrea să vorbiți despre pierderea virginității în fund.
- Ce? - Mai exact,
e un scenariu de genul „va fi sau nu va fi”.
- A vorbit de față cu copiii? - Nu. Doar de față cu mine.
Ce noroc pe mine! Nu, copiii nu sunt acasă.
I-am pregătit fără ajutorul tău.
Nu le pot face pe toate, Charlotte!
Nu pot vorbi tare, așa că ascultă-mă.
Nu le faci pe toate.
Ai pregătit micul-dejun de câteva ori și ai făcut câteva treburi
și ți se pare că le faci pe toate, dar, de fapt,
faci minimul necesar care ni se cere mie și altor femei…
Nu! Ni se pretinde să facem în casă
ani și ani la rând.
Iar acum, îți cer… Nu.
Mă aștept să mă ajuți cu câteva treburi,
nu cu toate,
fiindcă îmi iubesc munca și o fac cu talent.
Vreau să o fac în continuare,
mai puțin să beau până leșin.
Da, bună idee.
Am nevoie de ajutorul și sprijinul tău,
nu de cuvinte de ajutor și sprijin.
Și mă poți susține chiar acum,
ducându-te și spunându-i lui Anthony că nu sunt disponibilă.
Nici n-am auzit de expresia „virgin în fund”.
Spală tejgheaua, să vezi dacă toate sunt diferite.
- Înțelegi, Victor? - Nu. În engleză, Steve.
Bine. Să curățăm colectoarele de grăsime.
- E mai ușor, nu? - Da.
Ai un vizitator.
Surpriză!
Va trebui să-i schimbi numele?
De fapt, nu. Abia aștept să fiu altcineva o vreme.
Sper că Paul a avut o viață mai bună decât a mea în ultimii ani.
Chiar așa de rău a fost?
Miranda…
Mă simt de parcă nici n-aș fi coborât din carusel.
Mă mir că nu mi-am zdrobit capul de asfalt, ca un pepene.
Așa a pățit un puști, la balul bobocilor.
De asta nu m-am dus la bal. Și pentru că nu m-a invitat nimeni.
- Ce i-a apucat pe prostovanii ăia? - Nu-i așa?
Nu trebuia să vii până aici. Sunt bine.
- Da. - E în regulă acum.
A trecut.
De asta am venit, Steve.
Nu vreau să fiu doar o persoană din trecutul tău.
Nu vreau să-mi povestească Carrie despre viața ta.
Nu vreau să uiți de mine sau de noi.
Înțeleg că s-ar putea să-ți dorești lucrul ăsta, dar…
dacă se poate, aș vrea să fiu cineva din prezentul tău
și poate din viitor.
Dacă mă accepți.
Însă doar ca prieteni, nu?
N-ai de gând s-o întorci și să redevii heterosexuală?
Nu mă pot apropia de vârtejul ăla.
Nu. Nici eu.
Nu că mi-aș dori, fiindcă…
Nu vreau.
Bine gândit!
Ai gândit bine foarte multe lucruri.
Ai gândit bine să cumpărăm atunci casa și să ne mutăm în Brooklyn.
Nu ne-am permite s-o cumpărăm acum.
Ai avut dreptate, suntem părinți buni.
Da, nu l-am omorât.
- Încă. - Da.
Doar în privința relației noastre te-ai înșelat.
Nu.
Foarte multă vreme, am avut dreptate în privința relației noastre.
Da.
Da?
Gene! Tocmai am primit mesajul. Aș fi venit în biroul tău.
E în regulă. Trebuie să-mi fac cei 10.000 de pași.
Mai am doar 9.000.
- Luăm loc? - Da. Desigur.
Cineva a fost ales în prestigiosul Institut American de Drept.
Și nu e vorba de mine.
Sunt prestigios de 15 ani.
Gene, m-ai propus săptămâna trecută.
Ai spus că va dura până va lua comisia o decizie.
De obicei durează,
dar când e vorba de geniala și tenacea profesoară Nya Wallace
de la Universitatea Columbia,
membrii comisiei au votat rapid și în unanimitate.
Chiar și bătrânul Larry.
- Cine e bătrânul Larry? - Dușmanul meu.
- Nu-mi vine să cred! - Nya…
Ești o bijuterie!
La Columbia, toată lumea știe asta.
Iar acum, și Institutul American de Drept te vrea în coroana sa.
Chiar și bătrânul Larry.
- Îmi cam place de bătrânul Larry. - Crede-mă, n-o să-ți placă.
- Bună! Cum ți-a mers azi? - Grozav.
Am fost aleasă în unanimitate în Institutul American de Drept.
Felicitări! E extraordinar!
Da, este.
Și știi ce am făcut după ce am primit extraordinara veste?
Am luat telefonul să-i spun lui Andre Rashad.
Apoi mi-am amintit.
Cât de jalnic e?
Nya, ai o viață minunată.
Ești profesor titular la una dintre cele mai bune facultăți de drept din lume.
- Asta e viața pe care ți-ai dorit-o. - Da.
Dar n-am un bărbat cu care s-o împart.
Poftim!
Am spus-o.
N-am chef să socializez. Îi scriu lui Carrie că nu vin.
Te înțeleg, dar pot să spun două cuvinte?
Bucătar Michelin.
O masă sofisticată o să mă facă să mă simt mai bine?
E mai bine decât să stai acasă.
- În plus, nu dai ochii cu Che singură. - Toată lumea câștigă!
- Doamne, masa arată superb! - Mulțumesc! Da.
Am ales opulența. Dacă nu acum, atunci niciodată.
- Bun-venit! - Bună! Am sosit!
- Bună!
Doamne! Carrie!
- Carrie, ce masă elegantă! - Mulțumesc.
Mai ții minte când stăteam aici
și mâncam tăiței cu susan reci, din cutii de carton?
Sigur că da. Unde e Harry?
E la muncă, dar va veni.
Bine. Mă duc să verific.
- Aveți de băut? - Da.
Bine. În regulă.
Carrie, știi de la ce e pata asta de pe tavan?
Habar n-am, dar acum e pata ta.
- Bună! Bună, frumosule! - Ce faci?
Bei alcool! Îmi pare rău. Trebuie să mă prefac că nu știu?
S-a dus.
Am pierdut sarcina.
- Doamne… - Nu aici.
Scuze că am întârziat. În Apple Store era ca la grădina zoologică.
- Apple Store? - Noul tău iPhone 14 Pro Max.
Ai scos artileria grea, nu?
Are nevoie de putere și de opțiuni. Face furori la muncă!
Bună seara, domnilor!
Unde naiba fugi? Ai dat-o în bară cu bucătarul-vedetă?
Nici vorbă. Ce sofisticat e!
De vreme ce eu am doar un cuptor banal,
Lisette îl lasă să-i folosească bucătăria sofisticată de gay.
Ce frumos din partea ei!
La cât a plătit pentru apartamentul meu, n-a avut de ales.
- Ne vedem curând? - Da.
- Trebuie să văd ce face pisicuța. - După tine.
Doar dacă nu te face să te simți ca o femeie. Atunci, după mine.
Nu te mai uita la fundul meu! Nu face parte din meniu în seara asta.
- Mă bucur să vă văd! - Bună! Mulțumesc!
Bună! Eu sunt Lisette, vecina de la parter a lui Carrie.
- Bună! Eu sunt Che. - Da, știu. Mi-a plăcut podcastul tău.
Ai vreun show de comedie nou care urmează să apară?
Deocamdată nu.
Sincer vorbind…
Nu te cunosc și probabil n-o să ne mai intersectăm. De ce nu?
În regulă. Spune.
Sunt în tranziție, pe plan emoțional.
Persoana care eram e distrusă, iar cea nouă nu s-a manifestat încă.
Ești la stadiul de pupă.
Da, ca mine, când am venit de la Los Angeles la New York.
Poate fi foarte greu.
Apoi, într-o zi, m-am trezit și am făcut acest inel cu fluture.
Ca să-ți amintească de metamorfoza ta.
Și îmi plac fluturii. Iau totul la propriu…
Ia uite cine e!
Ce faci, amice?
Nu te-am mai văzut de când ai trădat podcastul pentru pilotul ăla jalnic,
care a fost un mare rateu.
Măcar eu am avut un pilot.
Ție nu ți-ar da nimeni un pilot cu care să dai rateu.
- Bună! Eu sunt Smoke. - Lisette.
Așa își exprimă comicii iubirea.
- Haide! Dă-mi ce-mi trebuie. - Antidepresive?
- Salutare! - Carrie Bradshaw! Îmbrățișări!
Trupa Beatles s-a reunit!
Bine.
Eu te apăr pe tine, tu, pe mine.
Nu-i cunosc pe oamenii ăștia și nu am chef de vorbă.
Bună seara!
- Bună! - Ne cunoaștem?
- Da. - Îmi pari foarte cunoscută.
Ne-am cunoscut la Bar T, în Brooklyn. A trecut ceva vreme de atunci.
Bar T e localul meu.
Scuze, n-am vrut să te exclud. Sunt Toussaint Feldman.
- Ești bucătarul Michelin! - Da.
Bar T, de la Toussaint.
- Da. - Bine.
Și tu ești „Meterez”. Îți foloseai geanta ca pe un meterez.
Da! Aveam o geantă uriașă și așa ai spus.
Așa mi-a spus.
- Și ești căsătorită. - Acum nu mai sunt.
- Bine. - Poți să urci.
- Și sprijinul meu? - N-ai nevoie.
- Ne vedem sus. - Bine. Mulțumesc!
- Sunt prof. Nya Wallace. - Prof. Wallace!
- Poți să-mi spui Nya. - Nya, mă bucur să te revăd.
Și eu mă bucur să te revăd, chef.
- Noroc! - Da. Noroc!
- O să fii concediat? - E în regulă. Nu-ți face griji.
Bună! Nu putem să-i stricăm seara lui Carrie.
N-o să mai spun glumele alea și n-o să mai vorbesc despre tine pe scenă.
Regret enorm că te-am rănit.
Am rămas uluită. Credeam că ne-am despărțit amiabil.
Da, și eu credeam la fel.
Până când nu mi-ai răspuns la cele două apeluri și mi-ai ignorat mesajele,
dar nu de asta am făcut glumele alea, mi s-au părut haioase.
Nu mă pricep la despărțiri. Îmi pare rău. Iar glumele alea n-au fost haioase.
Avem păreri diferite.
Dar, Che? Relația noastră?
Ce-a fost asta?
Miranda, a fost ca un accident feroviar.
Bine, dar unul cu final optimist, nu?
Unul în care nu moare nimeni și cobori din tren într-un loc nou,
un loc unde trebuia să ajungi.
Un loc unde numai cu trenul ăla puteai ajunge. Asta vreau să cred.
Bine. A fost un dezastru cu final optimist.
Termină!
- Mulțumesc! - Cu plăcere!
- E totul în regulă? - Da.
Bun-venit la cina cea de taină!
- Mă bucur să te revăd. - Mulțumesc că ați venit!
Da, știu locul.
Ador Roma! Nu ți-e dor de ea?
De fapt, o să mă întorc în curând.
Da? Când?
Luna viitoare, cred.
- Dar vii înapoi, nu? - Nu sunt sigur.
Editurile din New York sunt cam…
Cum se zice?
Când nu poți să mergi mai departe,
să-ți croiești drum.
Ceva te oprește. Un zid.
De nepătruns.
De nepătruns, si!
Pentru mine, așa e New Yorkul.
Bravo, Harry! Pun pariu că rupi la Scrabble.
Nu, nu. Demolez. Încă trei puncte.
Îmi place foarte mult tabloul.
Mulțumesc. Nu m-am hotărât dacă doamna se distrează de minune
sau participă la un maraton de dans chinuitor.
Scuză-mă. Trebuie să răspund.
Desigur.
Vino încoace.
Mă ajuți puțin?
Nu, îmi pare rău, nu mai consum energie.
I-am spus „te iubesc” și, brusc, iar stă mereu pe telefon?
Serios? Stă mereu pe telefon? Fiindcă a stat aici
și m-a ascultat vorbind despre un tablou ieftin.
Nu trebuia să spun prima „te iubesc”.
N-am mai făcut greșeala asta de când lucram la o firmă de avocatură, în 1990.
I-am spus-o unui asociat superb cu care mă vedeam acolo.
A doua zi, m-au pus pe liber, spunând că eram angajată temporar.
- Fiindcă erai angajată temporar. - Ce convenabil pentru el!
Așa începe. Ravi devine distant.
Nu-și poate lua ochii de la tine.
- Nu… - Tu… Nu, nu!
Tu ești cea care e distantă.
Cred că poate ți-e frică.
S-ar putea să fie real.
S-ar putea să fie ceea ce ai așteptat
și s-ar putea să fii speriată de moarte.
Acum…
Respiră.
Respiră!
Nu ești angajată temporar.
Bine ați revenit!
Scuze, era de la studio.
- A trebuit să răspund. - Nu-i nimic.
- Mai vrei ceva de băut, draga mea? - Da.
Te rog, adu-i un pahar mare de tărie.
Nu te las să mi-o tragi, așa că pleci din țară?
Nu e vorba doar de fundul tău.
Mereu găsești scuze să nu mă lași să intru nicăieri.
Prea tânăr, prea bătrân, poet, sfincter.
Dulapul ăsta e incredibil!
Doamne, mi-a lăsat sutienele!
- Tony, asta… - Gata cu Tony!
Nu e vorba de fundul tău. E vorba de celelalte ziduri.
Ai dreptate. La mine e hiba.
Am probleme. Serios.
Am mai fost îndrăgostit o singură dată și am luat toate deciziile.
Ești îndrăgostit de mine?
N-am spus-o încă?
Alt zid.
E cam târziu, dar Papucel voia doar să vă salute.
O cheamă Papucel?
Da, dar cu dublu sens.
Papucel, de la pantof și de la: „Ieși din pantoful meu!”
E prea târziu pentru ea. Trebuie să-mi duc puișorul la culcare.
Spune „noapte bună”, puișor!
Spune „noapte bună”!
Noapte bună!
Îmi pare rău. Scuzați-mă.
Pardon.
Lis! Eu sunt.
Te simți bine?
Mi-am dorit să pierd sarcina?
N-ai dorit să pierzi nimic.
Nici să nu gândești așa! Scoate-ți gândul ăla din capul tău frumos.
Mă simt foarte vinovată pentru tot ce am spus.
Ai sentimente. Amândoi avem.
Și pe mine m-a tulburat, dar gândurile sunt doar gânduri, Lisa.
Și nu ai de ce să te simți vinovată.
N-a fost să fie.
Dumnezeu are alte planuri cu noi.
- Da. - Da.
Vă rog să vă așezați!
Cina e servită.
Vrei să plecăm?
Nu.
Masa e așa de frumoasă…
Bine.
- Pe acesta îl numesc „Poftă de măsline”. - Bine.
Începeți cu măslina verde, apoi continuați cu cea neagră.
Imediat după ce ați mâncat măslina neagră,
lingeți lingura din farfurie.
Are esență de flori de mandarin.
Ling lingura după cea neagră?
Exact asta vreau să faci.
Mi-a explodat în gură. Nu mă așteptam.
- Ce bun e! - Da!
- Înainte? - Tot înainte!
Bine, înainte!
A fost extraordinar.
Iar mă sună de la studio. Trebuie să răspund.
Dar nici măcar n-ai lins lingurița.
Ce alte surprize ne-ai mai pregătit, chef?
Va trebui să ai răbdare.
Luați-vă o cameră.
Nu, în niciun caz.
Nu. E destul de clar, amice?
Spune-i asta comisarului egiptean pentru filme și sună-mă înapoi.
Ravi, am ajuns la felul principal. Ești aici de la aperitiv.
Egiptul tocmai a schimbat data permisului de filmare în fața Marelui Sfinx.
Producătorul vrea facă rocadă cu datele din New York și Cairo.
Nu poți construi Marele Sfinx din spumă,
pe stadionul Yankee sau în altă parte?
Nu asta faceți voi, cei din industria filmului?
La naiba! Dacă vreau să filmez Sfinxul, trebuie să plec acum din New York.
Știi cine nu e Sfinxul?
Tu. Căci situația asta e cât se poate de clară.
Ți-am spus că te iubesc, iar tu…
Chiar sugerezi că am inventat o falsă criză egipteană
fiindcă mi-e frică de angajamente?
Cine a spus „frică de angajamente”? N-am spus asta.
Dar e convenabil.
Eu ți-am spus că te iubesc, iar tu îți iei tălpășița.
Și eu ți-am răspuns că te iubesc.
Da. Printre mesaje private și TikTok-uri de la toate actrițele și aspirantele.
N-am mai făcut nici Tik, nici Tok de când ne-am cunoscut.
Și știi la ce mă refer, nu?
Seema, nu ți-am dat niciun motiv să nu ai încredere în mine sau în cuvântul meu.
Întrebările tale, îndoielile și nesiguranța ta
nu sunt doar o insultă la adresa mea și a sentimentelor mele,
ci și la adresa noastră și a legăturii noastre.
Nu știu în al cui film nebunesc ai jucat, dar sigur nu în al meu.
Mă sună Egiptul. Vezi? Totul e real.
Alo? Ravi Gordi!
Bună ziua, dle comisar! Da.
Bine.
Ei bine…
În cinstea faptului că am renunțat la acest apartament…
care a însemnat totul pentru mine…
aș vrea să facem cu rândul
și să spunem un lucru la care vrem să renunțăm.
Un singur cuvânt.
Altfel, am sta aici toată noaptea.
Exact. Deci un cuvânt.
Fără repetări.
Dacă cineva spune cuvântul tău, trebuie să te gândești la altul.
Astea sunt regulile.
Che, la ce vrei să renunți?
La reguli.
Continuăm în jurul mesei. Smoke?
La competitivitate.
Bun, e rândul meu.
Ceva la care vreau să renunț. Un cuvânt…
Știu! La Smoke.
- Te urăsc. - Nu, nu. Pe bune acum.
La tensiuni. Aș renunța la tensiuni.
La control.
La Roma.
La rețelele sociale.
- Am pus cratimă. - E bine.
La neîncredere.
- La ieri. - Și eu!
Mințile luminate…
Alege un cuvânt nou.
La regrete. Nu!
La vinovăție.
Vai, dulceață!
- Era cuvântul meu. - Scuze.
Bine, alt cuvânt.
Nu. Îmi pare rău, Carrie.
Nu-i nimic.
Renunț la vinovăție.
Poți să…?
- Poți să revii la mine? - Sigur.
Mulțumesc.
La frică.
Îmi pare rău. A fost prea real? Simt că…
Nu, cred că ne e prea frică s-o spunem.
La posesivitate.
La limite.
La așteptări.
Și, ca să fie clar, nu mă refer la visuri sau la dorința de a se întâmpla ceva.
Mă refer
la presupunerea că lucrurile vor merge așa cum ne așteptăm noi,
din orice motiv,
fiindcă nu știm niciodată ce va aduce ziua de mâine.
Și s-ar putea să fie mai grozav
decât orice ne-am imaginat vreodată.
Carrie, au fost foarte multe cuvinte.
- Noroc! - Noroc!
Pentru voi toți!
- Noroc! - Noroc!
De fapt, nu mi-ai spus că voi doi ați…
M-a sunat șefa mea.
A apărut ceva în cazul la care lucrăm și nu-și poate lăsa copilul.
M-a întrebat dacă pot da un interviu în direct diseară. La BBC.
- Doamne! - Știu!
Mulțumesc, Carrie! Petrecerea a fost minunată!
- Mulțumesc! - Baftă!
Da, o să ne uităm!
- Pot să te duc acasă? - Mersi.
Ai spus că stai în Harlem. Eu stau în Brooklyn.
Drumul meu preferat spre Harlem e prin Brooklyn.
Scuză-mă.
Ce se întâmplă? Unde te grăbești așa?
O să apar la BBC!
Taxi!
Mulțumesc!
Mulțumesc că ați oprit.
Bună! Merg la studiourile BBC. Sunt pe 52nd Street.
Știi cât de puțini regizori au primit permisiunea
să filmeze în fața Marelui Sfinx?
Doar 12.
Nu te ajută cu nimic.
Am soluția.
Vino cu mine la Cairo! Doar cinci luni.
Cinci luni în nisip? Port tocuri și lucrez la New York.
Dar ai afacerea ta, nu?
Nu renunț la carieră
și la persoana care am devenit cu atâta trudă, pentru un bărbat.
Punct.
Am înțeles.
Deci?
Ravi…
Și pentru mine e real. N-am mai simțit niciodată așa ceva.
În toți acești ani, asta mi-am dorit.
Iar acum pleci…
și sunt îngrozită.
Seema, n-ai de ce să te temi.
O să mă întorc, fiindcă sunt îndrăgostit de tine.
Și fiindcă m-ai pus să semnez contractul ăla blindat pentru apartament.
Vino încoace!
- O să stai aici. - Mulțumesc. Bună!
- Joy. - Mi-e frică.
O să iasă grozav.
Cei de la BBC sunt pregătiți. Ești pregătită?
- Sunt pregătită, sper. - Sigur că ești.
Terminăm în cinci minute și apoi mergem să bem ceva.
- Nu beau. - S-ar putea să bei.
Bine.
Începem.
În cinci, patru, trei, doi…
Da. La Human Rights Watch, monitorizăm situația
imigranților reținuți de câteva luni.
Dar, în ultimele 48 de ore, ne îngrijorează tot mai mult
o deplasare amplă de vehicule în zona de detenție.
A mers bine.
Cea mai reușită petrecere pe care am dat-o.
Și acum înțeleg avantajele de a avea un animal de companie.
O conversație fără răspuns.
Bună!
O secundă. Vin imediat.
Bună! Credeam că ești în Norfolk. Ce cauți aici?
Sunam la sonerie.
Cred că s-a stricat în cele din urmă. A fost multă agitație.
- Nu-i spune lui Lisette. - Ea mi-a deschis.
Uită-te la tine!
Ești în apartament.
Ai spus că nu mai calci pe aici.
Vrei să bei ceva? Am de toate.
Da, poate o bere.
De toate, mai puțin bere.
- Vin roșu? - Nu, doar…
Bea tu ceva.
De ce? E nevoie să beau ceva?
Unde ți-e bagajul?
Nu am bagaj. Vino, stai jos!
Nu am bagaj fiindcă trebuie să mă întorc.
Bine.
Wyatt are nevoie de mine.
Sigur.
Da, desigur. Stai…
Stai cu Wyatt cât de mult e nevoie.
Nici să nu te gândești să te întorci până nu simți că e momentul potrivit.
Nu cred că pot să mă întorc.
Cum adică?
Avea psilocibină în organism.
Ciuperci psihedelice, bere și un accident de mașină la 14 ani.
Unde găsești ciuperci magice?
Trebuie supravegheat atent.
Da, dar…
Vrei să spui că…
n-o să mai vii o dată la două săptămâni, ca până acum?
- Păi… - Stai puțin.
Nici măcar când stă la Kathy?
Asta s-a întâmplat când stătea la Kathy.
A făcut autostopul până la fermă fiindcă voia să se întoarcă acasă.
Ferma e casa lui. Eu sunt casa lui.
Și nu doar a lui Wyatt. Ceilalți doi băieți au doar 17 și 20 de ani.
Toată viața lor, eu am fost constanta.
Kathy călătorește mereu în China sau în Anglia
pentru fabrica de textile sau cu iubitul ei.
Am fost mereu prezent.
Trebuie să fiu acolo.
Bine. Atunci…
Aș putea…
Aș putea să vin acolo și să petrec timp cu tine,
când ai ocazia să te eliberezi.
Nu. M-aș gândi doar la tine.
Doamne!
Nici n-o să te gândești la mine?
Ba da!
În toți anii ăștia, m-am gândit doar la tine.
Nu-mi vine să cred că ne-am întors aici.
Nu, nu…
Nu ne-am întors… Ascultă-mă. Nu ne-am întors în același loc.
Carrie, ascultă-mă!
Uită-te la mine!
Singurii…
pe care îi iubesc mai mult decât pe tine sunt băieții mei.
Mi-am luat un angajament față de ei,
dar n-o să te pierd din nou.
Bine? N-o să te pierd.
- Mai acordă-mi puțin timp. - Cât timp?
Până iese Wyatt din adolescență.
- Dar sunt șase ani. - Cinci. Săptămâna viitoare e ziua lui.
Sunt doar cinci ani.
Ții minte? De Ziua Îndrăgostiților ți-am spus că zece ani au trecut așa…
Cinci ani o să treacă…
- N-ai pocnit din degete. - Ba da.
S-a întâmplat atât de repede, că nici n-ai observat.
Așa o să treacă cinci ani.
M-am gândit să renunț.
La ce?
La așteptări.
Vino încoace!
- Conectează-te la Wi-Fi. - Gata.
Apoi setează Face ID sau Touch ID.
- Să apelăm la Rock? - Nu.
- O să găsim soluția împreună, iubito. - Bine.
Nu știu de ce nu se activează telefonul.
Poate trebuie să setezi…
- Putem termina dimineață, te rog? - Nu, iubitule. Să terminăm acum!
Nu, nu. Dă-mi-l mie. O să mă descurc singură.
Miranda, nu m-am simțit niciodată mai bine…
Da, sigur că da.
- Deci… - Deci…
Ai ceva de mâncare?
Tocmai am mâncat.
Eu n-am mâncat.
Da. Da.
- Da? - Intră!
Poate e supărat pe mine. Poate nu…
Așa că i-am spus: „Tom…”
Ascultă…
Indiferent ce se întâmplă…
asta…
și asta…
n-au fost o greșeală.
N-o să se întâmple nimic.
- Bună, Seema! - Aidan mai e acolo?
- Nu, a plecat. - Și Ravi.
N-o să stăm în orașul ăsta încins.
Am luat o casă pe plajă.
- N-am chef de Hamptons. - De Hamptons?
Carrie, cine a vorbit de Hamptons?
Cum o să fie? Eu aștept cinci luni și tu aștepți cinci ani?
S-ar putea să-mi dea liber pentru bună purtare.
Așa cum ai sugerat, am fugit către iubire.
- Și unde am ajuns? - În Grecia.
Dacă nu se mai întorc?
Vor mai fi din belșug.
- Alți bărbați? - Alte cocteiluri.
- Scuză-mă! - Da?
Și uite așa,
am mai comandat două cocteiluri Cosmopolitan.
Traducerea: Anca Baciu