Hva gjør du? Sentre den!
I DAG (OMTRENT)
Hva er det?
Hva faen? Hallo!
Hallo! Jævla ostepikk. Pedo!
Din lille dritt! Jævla ekling!
- Ikke i mitt nabolag! - Slapp av! Jeg kommer fra...
Hei, du. Jeg trenger noe å skrive med.
Et brett, en flat ting, et eller annet.
Du kan få låne denne hvis du vil.
Å. Ja.
Så bra.
Hei sann! Om du leser dette, vennligst ikke bli sur.
Men jeg har reist tilbake i tid.
Slapp av, alt er under kontroll, trass i et par komplikasjoner.
Jeg måtte skrive dette
på noe søppel, for eksempel.
Hei igjen.
Jeg vil gjerne vedde på sportssituasjonen.
Hockey, mot penger.
- Her er pengene mine. - Ok.
Det er et kontekstproblem.
I enkelte situasjoner trenger man ikke bare svarene,
man må vise hva man har gjort.
Jeg er ukjent med dette.
Du kan også bruke de pengene til bussen eller noe.
- Hva? - For å dra, liksom.
En stor forskjell er at ingenting er lett her.
Alt er uformet for å være frustrerende.
Dette er et busstopp, ikke sant? Å, så flott.
Stor dag. Det er bærene.
Alt er Jake.
Nei? Greit.
Har dere fortsatt bibliotek?
De hadde fysiske, trykte bøker
på hele 1900-tallet. Det er så mange av dem!
De lagde dem visstnok så dårlig
at de gikk i oppløsning. Utrolig!
Ingen dum metafor for det århundret.
Jeg har gått glipp av store hendelser.
Mye av mitt forarbeid er gjort på ting som alt har skjedd,
og det er ikke så imponerende for folk.
Jeg kom hit med sjokkerende lite
umiddelbart nyttig informasjon.
Men jeg kan få det til.
Hei! Vi stenger veldig snart.
Bare ta med boka til skranken...
Ja, ok.
Jeg har lite plass igjen å skrive på.
Finner du dette, er det flere lapper
gjemt i nærheten, samt noen overraskelser.
Alt vil bli tydelig.
Stol på planen, ok? Det er en plan.
Deres ærbødige tjener, Casper.
Sir? Sir? Hei.
Jeg må dessverre be deg om å gå.
Jeg trenger litt mer tid. Kan du komme tilbake?
Jeg blir nok nødt til å følge deg ut.
Er det antrekket? Eller er det lukta?
Det er faktisk fordi har sovet her. Det kan man ikke gjøre.
- Men også lukta. - Jeg forstår.
Vi er runde i kantene,
men du har gjort en hel del feil.
- Er det våre... - Ja. Nei.
- Ok. - Ikke tenk på det.
Det er en plan. Du er en del av noe nå.
- Ok, takk. - Ja, kult.
Ok. Kult! Men jeg... Å. Ok. Ja.
- Hallo! En sånn, takk. - Fem dollar.
Da vil jeg ha noe som koster null.
Det har jeg ikke. Stikk.
Holly!
Åpne! Du må møte meg ansikt til ansikt! Ansikt til ansikt, Holly!
- Vil du ta det? - Åpne døra, din hurpe!
- Helvete! - Herregud. Hei.
- Hei, Alana. - Stygge små grisunger.
Fascister! Nazijævler!
- Du har visst hatt det gøy. - Ja.
Men det hadde vært fint med litt støtte!
Jeg skal få alle sparka.
- Det er faen meg slutt. - Det glitrer skikkelig.
Jævla kjerring!
Dette blir litt for intenst for meg. Men det har vært koselig.
Det går bra.
- Ring meg, ok? - Ja.
Et kyss på kinnet?
Ha det, dreadlocks.
- Ikke vær slem. - Hva?
Før hadde de i det minste litt klasse,
dem du tok med hjem.
Vel, jeg var en fordomsfull hurpe før.
Du skulle ha kommet i dag.
- Det hadde betydd noe. - Å?
Ja. Å være sånn gir deg ikke rett.
Ok. Ok, beklager. Jeg er bare sulten. Ja.
Hvem faen er det?
Det er bare en fyr. Kom an, kompis. Opp og stå, for faen!
Han drar nå.
Er det min øl? Hva faen gjør du?
For noen deprimerende nachos.
Skulle vært ulovlig å selge drittnachos
under senkapitalismen.
Det er det vi selger sjela for.
Det går bra. Jeg gir dem bare til noen som...
Hei, kompis. Lyst på deprimerende maischips?
Ja takk! Oi, jøye meg.
Det er kjempegodt.
Tja, ikke så godt, kompis. Men kos deg.
Fett antrekk. Hvor kjøpte du det?
I framtiden.
- Seriøst, hvor... - Jeg kjenner til det!
Det er et band! Er det nåværende? Er de nå?
Jeg skal være dørvakt for dem i kveld, så ja. Veldig nå.
Fantastisk.
Ikke.
Kommer du?
Takk. Nå tar vi en liten pause. Ses snart.
Hei, Casper.
- Er det en sigarett? - Ja visst, kompis.
Jøss. Ok. Jeg sier ikke nei takk.
Ja. Takk.
Oi, faen. Dæven.
- Går det bra? - Ja.
Alltid en dårlig en i pakken.
- Jaså? - Jeg må ha...
- Går det bra? - Ja. Så kult.
Veldig kult. Ja. Ok.
Det er fint å se dette bandet nå.
Ja. Jeg elsker dem.
Nei, jeg mente at de bare er bra akkurat nå.
- Hva? - De blir dårlige.
Det neste albumet er ikke elendig, men helt klart et steg tilbake.
Så slutter de å turnere.
Og neste gang de spiller konsert,
blir det faktisk pinlig.
De er mer berømt, men musikken er dårlig.
Det var en kreativ måte å være en kødd på.
Foregripende snobberi. Godt jobba.
- Jeg er ikke en kødd, jeg lover. - Å?
Jeg sier bare at du burde ta dette inn.
Dette er en helt spesiell kveld. Nyt showet.
I framtiden får de fleste bare en verre utgave av dette.
Hypp på en stripe?
- Narkotika, mener du? - Ja.
Rolig!
Jeg kan ikke drepe en hjemløs.
Ok, forstått. Chips ohoi!
Ok, jeg er stille.
Men i framtiden, om omtrent 30 år,
er dette lovlig, alle gjør det.
Ikke bare dette, men all slags narkotika.
Men det var før min tid,
så det er bra jeg får prøvd det nå.
Så flott. Men du er ikke fra framtida.
Jo, det er jeg.
Ok. I så fall kan jeg innrømme at
musikkgreia er spennende.
Men du kan ikke hoppe fram og tilbake?
- Bare bakover. - Ok.
Ok. CBGB midt på 70-tallet ville vært fett,
men så å måtte leve gjennom 80-tallet som skeiv, svart...
- Nei takk. - Ikke bra?
- Nei. - Ok.
Så har du 90-tallet,
men hadde Missy ville vært venn med meg?
- Missy? - Elliott.
- Det hadde hun. - Ja?
Ja, jeg tror det.
Men etter det...
Tror jeg lar være. Historien er en jævla søppeldynge.
Interessant synspunkt.
Helt ærlig
tror jeg ikke jeg hadde drept Hitler
eller kranieknulla David Duke.
- Vent, sa du "kranieknulla"? - Kranieknulle, altså...
- Jesus! - Nynazistjævel.
Bare kranieknulla ham i trynet...
- Nei, ikke gjør det. - Bare...
Det føles som for mye arbeid.
Å gjøre noe som hadde betydd noe.
Ja.
- Er jeg en dårlig person? - Nei.
- Slett ikke. - Nei.
- Du ga meg jo nachos og narkotika. - Ja. Men det holder ikke. Eller hva?
Jeg føler at det burde det,
men jeg er ikke flink i noe.
- Så det er dårlig. - Kom an.
- Ja. - Du er flink til ting.
Jeg pleide å bry meg mer. Mye mer.
Men hver gang jeg fant meg noe å bry meg om,
fant jeg ut noe om den tingen,
bevegelsen eller personen som var dårlig.
Punkere viste seg å være nazister.
Hvite i gensere overgripere.
- Alt er en felle. - Alt er en nazistisk overgriper.
En nazistisk overgriper-felle.
- Det er sjokkerende. - Ja.
Intet er bare godt.
Hva om jeg forteller deg at alt ordner seg?
Du trenger ikke å ha dårlig samvittighet.
- Det høres usant ut. - Ok. Hold denne.
- Ja. - Jeg har et poeng her.
Jeg skal reise meg.
Jepp.
- Her er jeg. - Ok.
Ser du meg?
Ok. Ting vil bli mye bedre. Virkelig. Det lover jeg.
- Seriøst? - Ja.
- Det fins en plan. - Ja.
Ok? Så du trenger ikke å tenke på det.
- Bevis det. - Ok. Men om jeg beviser det...
kan jeg sove på sofaen din?
Vær så snill!
Jeg trenger et sted å sove.
- Ja vel. - Ok, jeg skal bevise det.
Klokka er...?
- Kanskje to. - Seriøst?
- Aner ikke. - Ok. Kom an.
Jeg skal bevise det.
Kom. Nei, ta den.
Jeg skal bevise det!
- Ok. - Kom an!
Faen!
- Gikk det bra? Her. - Ja.
Jesus!
- Er det her? - Ja, det er det!
Ok.
Vi setter oss i den fatale båsen.
- Herregud, tenk at vi er her. - Ok. Og hva er så planen her?
Herregud, der er han.
Jeg vet alt om ham. Følg med.
Hei.
Ok, han kommer.
Hva vil dere ha?
- Hallo, Percy. - Unnskyld? Har vi møttes før?
Nei. Eller, vi har det jo nå. Hvordan går det med skissene dine?
Har du solgt noen enda? Eller ikke?
Jeg vet ikke hvem du er.
Beklager.
Vi vil gjerne ha to kaffe, takk.
- Jøss. - Hvem er han?
Ok. Han er ingen akkurat nå, men etter hans død
oppdager folk verkene hans.
Han lager små tegneserier. Fyren er en kulthelt.
- Eller, han blir en. Posthumt. - Å, ok.
Som om Pusur-fyren var John Kennedy Toole?
- Pusur-fyren? - Ja. Den katten.
- Den oransje katten. - Det høres ikke bra ut.
- Store øyne. - Han er god.
- Ok. - Populær blant nihilistene.
- Interessant. - Takk, Percy.
Du er flink.
Endrer du virkelighetens oppbygning
- ved å eksistere? - Nei! Så klart ikke.
Verden går under om du gjør noe, ja?
Du vet, Jurassic Park og sånt.
Aner ikke.
Eller skaper hver avgjørelse
en ny virkelighet,
som et multivers med mange tidslinjer?
Nei. Det er latterlig.
Det fins bare én tidslinje og én virkelighet. Denne.
Og det er
heller en utydelig klump enn en tydelig oppbygning.
Så små avvik kan skje.
Men virkelighetens utydelige klump stivner over disse endringene.
Og så ruller tiden videre.
- "Stivner"? - Ja, jeg liker å si det.
Så bare de store tingene betyr noe, som liv og død.
Store kulturelle endringer eller politiske greier.
- Vent. Hva er klokka? - Den er 02.13...
Å, perfekt. Greit. Se ut. Husk så ordet "baller". Ok?
- Ser du? Ok. - Ja.
Tre, to, en.
Å, kom an.
Nedtellingen var nok litt vel ambisiøs.
Glem den. Det vil skje når som helst nå.
Jeg teller ned igjen.
Tre... Nei, jeg dropper det.
Men det vil... Når... Når som helst nå.
Du, dette har vært gøy. Men skal vi bare...
Ja!
Forklaringen er kjedelig.
Det er last som har løsnet fra et transportfly.
Men merkelig. Folk husker dette.
- Hva faen? - Ja!
Hva var det jeg sa?
Hva prøver du å si meg?
Er jeg bare en vits for deg?
Oi, det er øyeblikket.
Se der. Og det er kassen.
Ja, dette går innpå ham.
Greit! Takk!
Du, jeg bryter flere viktige personlige regler nå.
Så vit at om du prøver å drepe meg eller noe,
vil jeg... drepe deg.
Ok. Jepp. Det er... det er vel rett og rimelig.
Jeg eier flere kniver!
- Så... Du vet... - Mottatt.
Nå?
Vet du liksom... alt jeg kommer til å si?
Nei.
Kjenner du til alle samtaler fra for eksempel 1847?
Eller vet du bare enkelte faktum
- om den perioden? - Ikke engang det.
- Hva vet du egentlig? - Det er komplisert.
Mye informasjon går tapt med tiden.
Langtidslagring av data er nok ikke noe dere er så flinke til.
Så jeg sitter igjen med et lappeteppe av digitale spor og metadata.
En god del spesifikk statistikk,
diagram og tall uten noen særlig kontekst.
Det var som å se på et kart med mikroskop.
- Var det jobben din? - Ja. Jeg satte
ting sammen til jeg fikk et slags bilde av fortiden.
Tar du med ting i tidsmaskinen din?
Nei.
Det er ingen tidsmaskin.
Hva reiser du med da?
Det er en engangsgreie.
Et slags svart hull i miniatyr.
- En portal, liksom? - Nei.
Vet du hva? Ja. De er strengt regulert.
Den første dukker opp om omtrent 50 år.
Langt nord. Alle ser ut til å føre til denne tiden.
- Vent. Fører alle til denne tida? - Ja, stort sett.
- Innenfor et par tiår. - Har det en betydning?
- At de fører hit? - Tja.
Ok.
Når man går gjennom en portal,
kan man ikke ta med seg noe organisk. Ting som kan råtne.
Ingen luftehull. Ingen teknologi. Ingenting som avslører en.
Så jeg skrev mye ned på hendene.
De notatene og hukommelsen, som jeg har mistet.
Men mange notater.
- Sportsstatistikk? - Hallo!
- Unnskyld. - Jeg må være forsiktig.
Men, ja. Sport. Jeg vet vinnerlagene i baseball,
hockey og den andre for de neste 20 årene.
De neste 20 åra?
Men jeg tror ikke det er så nyttig.
- Jo, helt klart. - Seriøst?
Ja visst. Private bookmakere, nettgambling.
Vet vi resultatet
i sluttspillet,
kan vi vinne stort.
- Vet du hvordan man gjør det? - Ja visst.
Jeg er en ekte person, så jeg har legitimasjon og kredittkort.
- Å, det høres bra ut! - Ok. Hva mer?
Jeg har noen lottotall.
Ja! Fett. Herregud. Det må vi skåle for.
Ikke bli for opprømt, vi må være varsomme.
Vi må vinne smått.
- Ja. - Ikke stort.
Kan du egentlig fortelle meg dette?
Egentlig ikke.
Skulle du ikke ha hatt en bedre plan?
Nei, dette er planen. Fase én er å tjene penger,
og det må bli sånn.
- Hva er fase to? - Å redde verden.
- Kult. Så fint at noen er på saken. - Skål.
Du vet vel følgene av dette?
- Vi får penger. - Man kan tjene stort.
- Ja. - Bli søkkrik.
- Ja. - Berømt.
Bli en sånn som tjener så mye
at de kan utrette ting i verden.
Men det kan man ikke gjøre. Her er saken.
Du slipper å bekymre deg for penger, men du må cruise.
Du kan ikke slå deg opp med dem.
Du forblir anonym.
Og lever komfortabelt resten av livet.
Kan du gjøre det?
Det høres ærlig talt kjempebra ut.
- Ja vel! - Ja.
Er det flere av deg? Vil noen følge deg?
Nei. Det tviler jeg på.
Hallo!
Velkommen!
- Stasis eller statisk? - Ja!
- Takk! Kan du gjenta? - Stasis eller statisk?
Jeg er klar. Pek ut retningen...
- Som antatt. - Hallo!
Hallo!
- Ikke sitt oppe. - Ja, Doris.
- Jeg klarte det. - Hallo!
Stasis eller statisk?
Vent. Vent.
Sånn. Hvor er jeg?
- Gratulerer med dagen... - Hva er det?
Gratulerer med dagen
Gratulerer, kjære Doris
Gratulerer med dagen
- Gratulerer med dagen... - Ok.
Skru av selskapsmodul.
Slett den jævla fila.
- Hallo! - Faen!
- Helvete! - Ja.
Ja. Bare løp, din sjuke pervo!
Kom deg til helvete vekk fra nabolaget mitt!
Hei! Kan jeg hjelpe deg?
- Hei! Nei, nei, nei! - Flytt deg!
- Jeg må finne den mannen. - Hør her.
Jeg blåser i hva enn slags Illuminati-sex-gjemsel
dere leker, men dette er mitt strøk.
Og barna mine skal ikke oppleve dette.
Så stikk, og kom aldri tilbake!
Forstår du meg, damen? Hallo! Forstår du meg, damen?
Ja. Jeg forstår deg, sir.
- Bra. - Om forlatelse.
Kan du holde denne for meg?
- Hallo! - Hva faen var det?
Som jeg trodde. Blå. Det betyr at livet ditt er uten vekt.
Dra til helvete!
TRE MÅNEDER SENERE
Etter en utrolig helomvendig
har Edmonton under 30 sekunder på seg til å vinne.
- Der er en pasning. - Se på dette.
- Og der kom den! Mål! - Hva?
- Ja! Så du det? - Jeg kan faen meg ikke tro det.
Dæven steike! Jeg elsker sport nå. Herregud. Ja da!
DRITTSEKK-MITCH
Yo, Mitch. Det er Holly.
- Herregud... - Du vet hva det betyr.
Lønningsdag, for faen! Vet du hvorfor jeg alltid vinner?
Fordi jeg har kunnskap som kommer fra framtida! Faen!
Det sprøe er at det hele ordner seg ganske bra.
Det er det alle vil høre.
Jeg er ikke god på å skape forbindelser,
men det er spesielt å snakke med noen med en utløpsdato.
Det gjør det litt lettere om begge vet at det... Vel, vil ta slutt.
Tryggere er det òg.
Dessuten får du ofte tingene deres.
Og det er mye bra ting.
Jeg vil at du skal gi disse til min sønn.
- Men han verdsetter dem ikke. - Få se.
Jøss.
Jeg vil bare at de skal bli satt pris på.
Om du overlater dem til meg,
vil de bli husket.
Virkelig.
Fortell meg mer om framtiden. Fortell meg noe annet fint.
Ja vel, greit. Mat, for eksempel. Mikro-landbruk.
Hvem som helst kan dyrke nesten hva de vil
i ett rom, så ingen går tomme for mat.
- Det er jo storartet! - Det er bra.
- Hva er dette? - Å, de er Cathys!
Vitenskapelige undersøkelser fra forskertiden.
- Hun studerte insekter! - Vel, dette er førstehånds
feltobservasjoner med kontekst.
Akkurat det vi mangler.
Jeg har besøkt tre steder,
og du, Betty, er min beste partner. Dette er dynamitt.
Du burde treffe en grei jente.
Jeg er nok litt for komplisert.
Mannfolk sier alltid det.
Jeg mener nok heller at en
som godtar at jeg kommer fra framtiden
kanskje ikke er en jeg vil dele livet med.
Jeg mente ikke deg.
Nei, jeg elsker ditt selskap. Du er annerledes.
- Naturligvis. Jeg er jo døende. - Nei.
Du trengte ikke å si det sånn.
Vel... Takk for alt sammen, Betty.
Du er en veldig hyggelig gutt.
- Vi ses igjen, ok? - Selvfølgelig, kjære.
Ha det.
ANROP FRA TELEFONKIOSK
- Hvor finner man telefonkiosker i dag? - Det er 803 i byen.
Og jeg vet hvor alle er.
Bra for deg.
Vær på kroa om en time. Ta med tingen.
Ironisk at du er så dårlig på timing.
Tullball. Vi ses snart.
- Vær så god. - Takk. Går det bra med Percy?
- Han ser sliten ut. - Du er besatt.
- Han har det bra. - Det vil ikke vare.
- Hva? - Ingenting. Jeg sa "nam".
- Du har den! - Ja!
Jøye meg.
Du er nå stolt eier av et bærbart røntgenapparat.
Dette er så kult!
Hva skal du bruke den til?
- Fase to, å redde verden. - Akkurat. Fase to.
Jeg fortalte jo om planen. Jeg kan ikke si alt.
"Du bør ikke vite så mye om meg. Sier jeg mer, blir følgene alvorlige."
- Jeg gjorde ikke sånn. - Jo.
- Du gjorde sånn. - Sa jeg "alvorlig"?
- Ok. Greit. - Jeg har noe mer til deg.
En telefon med kontantkort.
Så slipper du å bruke telefonkiosker.
- Som en narkolanger. - Den kan åpnes.
- Og... - Så kult.
- Ikke verst, hva? - Se!
Det er lottotrekning i morgen.
- Dette funker faktisk. - Ja!
Ja, kompis.
En fredelig tilværelse passer meg.
Skjønner. Fred er kjempebra.
Jeg har et oppdrag til deg.
Greit.
- Hva som helst. - Ok.
Kan du levere dette til Betty Chambers?
Hun bor på pleiehjemmet Better Horizons.
Og det må skje i morgen før 12. Ok?
Jo før, jo heller. I hvert fall før middag.
Jeg ville vanligvis ikke spurt, men i morgen har jeg en avtale
jeg har ventet lenge på.
- Jøss. Veldig kryptisk. - Veldig kryptisk.
Helvete.
Takk.
Vent. Akkurat her, eller...
- Ja. - Greit.
Dette er langt uti gokk, kompis.
- Så jeg setter deg... - Jepp.
- Jeg kommer ikke tilbake, så... - Nei da.
Ok, da drar jeg.
Kjører vekk.
HAR PENGER.
JA, OK
- Hei, Chuck. - Hei!
- Så fin rød boks. - Takk, Chuck.
Dette bør dekke den neste måneden.
- Pluss litt ekstra. - Takk, broder.
- Har du lett etter meg igjen? - Ja, jeg innrømmer det. Jeg prøvde.
Og jeg gravde dypt. Jeg finner alltid noe.
Men jeg fant ingenting. Ingen personnummer eller bilder.
Nada. Helt under radaren. Dæven steike, broder.
Du må si hvordan du klarte det.
Dessverre.
Du må være på radaren. Tomta må stå i ditt navn.
Ok. Men du må fortelle meg det senere.
Avtale? Før de setter mikrochips i oss alle.
- Det skjer ikke, Chuck. - Det sier du, broder. Det sier du.
- Jeg lurte på... - Ikke titt.
Faen. Greit! Jeg tar pengene mine og stikker.
Broder, jeg er ingen snushane.
En manns privatliv er hellig. Det tror jeg på.
- Og jeg respekterer avtalen vår. - Flott, Chuck.
Men altså...
Hva faen gjør du?
Godt spørsmål.
Har du hørt om atomsemiotikk?
- Det har jeg ikke. - Ok.
Atomsemiotikk.
Tanken bak er å sende en beskjed til framtiden
uten å bruke språk.
- Som på kinesisk. - Nei.
Uten bruk av ord. Så istedenfor noe som...
stråling.
Selv svak stråling som emanerer fra et sted der den ikke skal være.
Dette er din families land, Chuck.
Og jeg har ingen familie.
Jeg har ikke engang en identitet.
Så ved å grave ned ting i disse strålingshullene
kan jeg etterlate noe til ettertiden.
- Kult. - Ja.
Det er dypt, broder.
Men hva slags ting?
- Det sorterer under en manns privatliv. - Ok. Faen ta meg, da.
Så lenge du betaler for deg,
kan du begrave hva enn du vil.
Godt å høre.
Hør på dette.6
Jeg har en avtale i morgen.
Det kan være risikabelt, men jeg har planlagt det lenge.
På den andre siden går det ganske bra for tiden.
Jeg har penger nå. Jeg kan kjøpe meg en pølse i brød.
Så jeg tenker at jeg burde stå løpet ut...
og glemme avtalen. Hva synes du?
Jeg hadde lenge en teori om at du var en eks-spesialagent.
- Ja vel? - Blackwater eller noe.
Jo da.
Nei, du er for dvask til å være agent. Så det er utelukka.
Nå spekulerer jeg på om du er en slags gentlemanstyv.
En George Clooney-type,
og at du snakker om et slags siste brekk.
Et bankran, hva?
For er det det, synes jeg du skal gjøre det.
Jeg synes du skal ta balletak på livet. Til helvete med banken.
- Ja. Til helvete med banken. - Til helvete med den.
Det er ikke et ran.
Det sier du, broder. Det sier du.
Ok.
Greit, Percy. Nå gjør vi dette.
ELEGANT. NÅ HAR DU SIKKERT FÅTT STIVKRAMPE
SKULLE VI KJØPE LOTTOKUPONGER? KLOKKA ER NESTEN 12
Faen!
Jeg fant opp han her da jeg var ni.
Læreren min sa jeg var ganske flink.
Mitt første kompliment.
Jeg tegna ham igjen og igjen.
Jeg holdt på i flere år.
Jeg strøk til og med i et fag på grunn av ham.
Å tegne ham føltes bra.
Jeg følte at det betydde noe.
Å tegne ham fikk meg til å bety noe.
Alle tror at de betyr noe, men det gjør vi ikke.
Ingen betyr noe. Ingen bryr seg. Ingen er en helt.
Dette er oss. Dette er meg.
Vi er ikke viktige.
Vi er...
gummiklovner som spretter rundt på virkelighetens overflate.
Nei, det... Det er elendig.
For en lusen metafor.
Jeg skulle ha øvd.
Ja, ja.
Percy! Nei!
Hei, Betty. Du ba meg si fra når tiden var inne.
Det er nok i dag.
Jeg skulle sagt fra i går, men det gikk ikke.
Det var fint å møte deg, Betty. På tide å ta farvel for godt.
Vennligst tilintetgjør dette kortet.
For framtidens skyld.
Helvete!
JEG HAR KUPONGENE. SKULLE VI GJØRE DET?
Helvete.
Greit. Det var litt rotete, men vi kan få det til.
- Jeg prøvde å... - Ja da.
Men jeg er her for å hjelpe deg, Percy.
- Jeg kommer fra framtiden. - Du er jo han fyren fra...
Fra kroa, ja. En stamkunde.
Så vi er nesten venner alt.
Hør her.
- Vil du skyte meg, kjør på. - Nei, det vil jeg ikke!
Heller ikke du,
så denne pistolen overrasker meg.
- Du vil hoppe fra taket. - Hva?
Men ikke tenk på det.
Jeg vil vise deg noe. Se på dette.
Er ikke den din?
En redd liten kappefyr. Percy, jeg er en fan.
Jeg var med på å finne ut hvem du var. Kult, hva? Dette skjer videre:
Etter at du hopper fra taket, finner folk tegningene dine.
Og de fenger folk. Vanskelig å tro, men det er helt sant!
Vi fant podkaster, trykk, bilder, sitater overalt.
Graffiti. Ditt arbeid blir en del av en stor nostalgigreie.
Det hjelper folk med å takle alle endringene som skjer i verden.
Percy, du inspirerer folk. Det er ganske bra, ikke sant?
Jøss! Jeg skal sette meg.
Hør her... Bare... Jeg er lei for det, ok?
Jeg er mer direkte enn jeg vanligvis er nå.
Og du takler det bra, så godt jobba.
Det er sikker pistolen.
Jeg legger den på bakken. Ok? Sånn.
Pistolen er borte. Se på meg, ok? Her er jeg. Sånn, ja.
Jeg kunne ikke motstå å komme hit.
Tenk deg selv om du fikk møte Pusur-fyren eller noe.
- Jeg hater Pusur. - Liker du ham ikke?
Ok. Hvor mange får avslutte det hele på egne villkår
som ukjent for så å bli udødeliggjort?
Veldig få. De fleste av historisk betydning
er ikke tilgjengelige før de dør. Så du er et unikt tilfelle.
Nå tar vi en prat. Litt fram og tilbake.
Akkurat nå stort sett fram. Hadde vært bra med litt tilbake fra deg.
Så får framtidsfolk vite mer om deg.
Og så kan du gjøre greia di ned fra taket
med vissheten om at du har satt spor etter deg på flere måter.
Ikke sånn ment. Du har satt spor etter deg
og fått noen nye sannheter om vår blotte eksistens.
Andre jeg har snakket med har likt tanken på det.
Høres det bra ut?
- Hva om jeg lar være? - Lar være å...?
Nei, nei, nei! Nei, nei.
Ro deg ned. Ok? Alt vil ordne seg.
Hva om jeg går? Hva skjer med spådommen da?
- Du kan ikke gå. - Hvorfor ikke?
Fordi du må gjøre greia di! Vi må alle gjøre greia vår!
Og din er fra kanten der borte.
Jeg skulle ikke ha kommet hit.
Dette var en tabbe. Jeg tror jeg bare stikker.
Ok? Du skal få være i fred. Greit? Du kommer til å være alene.
- Men du vil gjøre greia di, hva? - Nei!
Vel, da har vi rykket tilbake til start! Vent.
DU ER EN KØDD
Hva i alle dager er dette? Å! Nei! Percy?
Slutt!
- Vær så snill... unnskyld. - Det var idiotisk.
- Beklager. - Jeg har ofret ting, ok?
Vært forsiktig.
På en måte.
Du får ikke ødelegge dette.
- Dette er meningen at dette skal skje. - Nei.
- Da er jeg lei for det. - Gjør det! Skyt ham!
Herregud! Jeg klarer det ikke.
Helvete.
Kjenner du til de spanske aristokratene
som ble sendt til Sør-Amerika på 1800-tallet?
Tror det.
De skulle være imperiets ansikt utad,
opprettholde lov og orden.
På den tiden... lå ikke det å dra fram og tilbake i kortene.
De ble der.
De hadde alt de ønsket seg.
Store mengder penger.
Land, tjenere og...
Men de kunne aldri dra hjem.
Kun en sjelden gang samhandle med noen
som snakket samme språk som dem eller hadde samme...
kulturelle bakgrunn som dem.
Det var en ærefull stilling, men også en byrde.
Høres ensomt ut.
Ja, det er det.
N 46,419945, V 080,157702
Hva i helvete er det for noe?
Hvorfor kjøper du ikke bare vinnerkupongen?
Én av kupongene som ble kjøpt der i dag
er en vinnerkupong, så jeg må kjøpe alle.
ANROP FRA CASPER
- Han er ikke sjefen min. - Nei vel.
Hva mener du med det?
Jeg synes bare det virker tvilsomt.
Fyren har deg rundt lillefingeren. Du tar risikoer for ham.
Vet du hva greia hans er?
Vet du hva du egentlig er med på?
Unnskyld. Jeg bare sier det.
Vet du hva jeg har gjort?
Jeg har bygget et system, Alana.
Avtaler med bookmakere.
Jeg har egne kredittkort som vedder for meg.
Jeg har bygget et lesbenettverk som til avtalte tidspunkt
kjøper skrapelodd for meg.
Jeg har aldri bygget noe før. Jeg er flink til det, og jeg får betalt.
Så bra for deg.
Hva med prinsippene dine?
Synd vi ikke kan selge rike kvinner morkakene deres.
En doula gjør ikke bare det.
Samme det. Det er noe piss. Det er en opptreden.
Det er som alle demonstrasjonene, de uendelige møtene,
det ga oss bare noe å gjøre.
For egoets skyld.
Og jeg er lei av det. Ok? Jeg trenger det ikke lenger.
Gratulerer, da.
ANROP FRA CASPER
- Hva?! - Holly! Jeg trenger deg!
- Hvor har du vært? - Jeg?
- Jo, hør her. - Glem det.
Du må komme. Det er viktig.
Virkelighetens utydelige klump, ja? 23 Woods Avenue.
Ok. Jeg kommer snart.
Du, hør her. Du vant.
Der er du jo, din lille jævel.
TREDJE ETASJE, ROM 302
Ja, her oppe.
- Takk for at du kom. - Hva skjer?
Det er heller det at noe ikke har skjedd.
Jeg trenger din hjelp til å få det til å skje.
Du er en skuffende tidsreisende.
Har du detaljene?
- Hvem bor her? - Ok. Ha et åpent sinn.
Percy, jeg er tilbake!
- Yo, hva faen? - Ja, greit.
Der er du jo. Jeg tok med en venn.
- Husker du ham? - Hei sann.
Denne mannen prøvde å drepe meg.
- Hva? - Nei. Kom an, Percy.
Du prøvde jo å drepe deg selv.
- Jeg reddet fyren. Jeg er en helt. - Er det en pistol?
Ja. Ikke få panikk. Ok?
Jeg tar den sakte fram. Behold roen, alle sammen.
Så legger jeg den på bordet. Sånn. Ok?
Der er den. På bordet.
Vi må finne ut av dette.
- Kidnappet du ham? - Nei.
Nei. Ikke nikk, Percy. Man kan ikke kidnappe noen hjemme hos dem.
- Jo! - Nei! Det tror jeg ikke.
Jeg må sjekke opp det.
Uansett må vi bli kvitt ham.
- Nei! - Faen!
- Nei! - Percy... Jeg sa det jo!
Han vet det.
Faen ta deg! Dette er ikke greit. Du har gjort meg til din medsammensvorne.
Vet du hva de gjør med en som meg for noe sånt som dette?
Det er sikkert avtrykk overalt.
De vil finne meg med hjelp av en sånn lilla lys-sædpistol!
- Hva tenkte du? - Aner ikke!
Det er ikke min sterke side, så du må hjelpe meg. Han skal ikke være her.
Ordner jeg ikke opp i dette, er det over.
Kanskje for alle.
- Vil du drepe ham? - Nei.
Overbevis ham om at han må dø.
Niks.
Jeg prøver bare å gjøre det rette.
Det gjør du ikke.
Du får meg til å rette opp i din feil.
Jeg oppsøkte Betty i dag.
- Hun var død. - Vent. Når kom du dit?
Før 12, slik avtalen var?
Jeg var kanskje litt sen.
Når noen fra framtiden sier
at noe er viktig, er det viktig.
Ok! Kanskje dette er et tegn.
- Et hva? - Et tegn.
En mulighet, ikke sant? Verden er jo sjuk.
Se på denne fyren. Kanskje vi kan hjelpe ham.
Dette er en sjanse til å etterlate... positive spor eller noe.
Altså det motsatte av det jeg sa var livsviktig.
Du vet at ting ordner seg.
Kanskje de gjør det fordi du fortalte meg om dette.
Kanskje jeg er løsninga. At det er en sløyfe eller noe.
Nei, og nei, det er du ikke. Jeg er 100 % sikker.
Det kan være en sløyfe.
Det er ikke det. Ok? Det er ikke en greie.
Husker du hvorfor jeg samarbeider med deg?
Du er ikke betydningsfull.
Ok? Ingenting du gjør vil få noen følger.
Men det er bra for meg.
Dette er skikkelig viktig.
Jeg skal hjelpe deg. Dette er skikkelig fucka.
- Og vi skal ikke drepe noen. - Ok, nei.
Bare han dør.
Jeg er åpen for andre ideer.
Kan vi ikke bare sende ham bort og be ham ligge lavt?
Nei. Det er altfor risikabelt.
Jeg trenger noen andre forslag enn drap.
Ja da, ja da! Bare vent.
DU MÅ KOMME HIT MED EN GANG
Ok, vi må stikke. Er uansett lurt å stikke herfra.
Vi tar med Percy til bunkeren min.
- Vi finner ut av det der. - Å, faen.
Percy! Du har kommet i skade for å sperre døra.
- Hallo. - Vent.
Har han en fasttelefon der?
Hva er en fasttelefon? Percy!
Vi vet du har en fasttelefon der. Legg på.
- Percy Sullivan? - Ja.
Å, der er du, Mr. Sullivan. Så bra du ikke er død.
- Synes du det? - Virkelig.
Herregud. Han ringer politiet. Vi må stikke.
Hvem snakker du med? Politiet?
- Vil du bli en helt, Mr. Sullivan? - Percy!
- Kom an. Vi kan finne ut av dette! - Beklager det, kompis.
- Skulle vi dra et sted, eller? - Ja.
Sett oss av her. Takk.
Ok. Greit. Kom igjen.
- Er det bilen din? - Nei. Kom igjen.
Er ikke det litt merkelig?
Det er nok bare en som måtte tisse.
Ikke tenk på det. Kom!
Jeg blir ikke mindre redd for å bli drept nå.
- Slapp helt av, Percy. - Vi er nesten framme.
Vi finner ut av dette.
Chuck!
Vel, vel, vel. Se hvem som er her.
- Hva har du gjort? - Jeg? Du har gjemt
denne sexslavedrakta på min fars land.
CIA har kommet på døra mi!
Jeg trodde vi var venner!
Percy, nå!
- Å, faen! - Nei! Jeg skal drepe deg!
- Stasis eller statisk? - Hva? Kommer du hjemmefra?
Hallo!
- Stasis eller statisk? - Jeg vet ikke koden.
Jeg vet at det er en kode, men ikke hva den er!
Vær så snill. Alt er i orden. Ok?
- Hvorfor er du her? - Slutt!
- Hva har du gjort? - Ingenting.
Slutt å slå meg.
- Hvordan skal du stoppe det? - Jeg vet ikke hva du mener!
Jeg vet det ikke.
- Nei! - Hva faen er det?
Hallo!
- Hva faen? - Nei, ikke!
Jeg vet du har en plan. Du har nevnt det.
- Hva er planen? - Jeg kjedet meg bare!
- Hva... Hva? - Ja. Jeg kjedet meg.
Det var ingenting som skjedde der hjemme.
Jeg tenkte bare det ville være kult å dra hit.
Det er ikke like kult som 1900-tallet, men likevel.
Hør her, jeg fant en portal på slump.
Og istedenfor å melde det inn, gikk jeg gjennom den.
Jeg hadde ingen der hjemme å si ha det til.
Jeg har ikke forandret på noe her!
Nei, nei, nei. Men du bor her, i et bomberom, som en terrorist.
Ja, fordi det er utenfor allfarvei. Ok?
Ingen vil komme hit på flere år.
Helt til en kontorist får snusen i masse ubetalt skatt
- og et lik om et par tiår. - Vent. Hva?
Jeg har ikke hatt en meningsfylt samtale med noen
som ikke alt var på vei ut. Utenom Holly.
Men hun verken vet eller betyr noe.
Hullene og strålingen, du har fortalt alle om planen.
Ja. Når man sier man har en plan, lytter folk.
Så jeg antar planen min var å ha det gøy.
Og underveis bevare litt glemt kunst og historie.
- Samlegjenstander, vet du. - Virkelig? Mener du det?
Var det planen?
Å dra fra alt du kjente for å komme hit,
kødde rundt og samle inn greier?
Hva slags psykopat gjør sånt?
Meg.
Jeg tror det ikke.
Der hjemme hadde ikke livet mitt mening. Jeg kjedet meg sånn.
Alt gikk fint helt til Percy rotet det til, ok?
Det skulle ikke bli sånn, og jeg prøvde å ordne opp.
Men jeg klarte det ikke. Jeg kunne ikke...
Jeg vet alt bare er rot nå, men Holly har ikke gjort noe.
Hva gjør...
Det er en meditasjonsgreie fra framtiden.
Det er new age. Det er merkelig.
Man går inn i en transe.
Vær stille!
Vær stille.
Men det at du er her betyr at du gjorde det samme som meg.
- Så er vi så forskjellige? - Jeg har en jobb, din lille dritt!
Jeg skal være her.
Jeg er dette distriktets vokter. Jeg skal stoppe sånne som deg.
Eller nei, du er jo ikke terrorist.
Du er... verre.
Jeg skal ikke stoppe sånne som deg, for vi trodde ikke
at dere var dumme nok til å eksistere.
Jeg vet det er et rot, men vi kan ordne opp i det.
Vi kan det. Jo da, Chuck har hørt noen ting, men se på ham.
Han har ingen venner.
- Faen ta deg! - Bare sier det.
- Hva? Denne mannen? - Hallo!
Herregud!
- Så du er ikke en terrorist. - Nei! Hvorfor dreper du folk?
Det er da verre enn noe jeg har gjort.
Hvorfor det? De skal jo dø uansett.
- Hva? - Konvergensen tilbakestilte så mye
at alt som skjer før den
og ikke direkte påvirker hendelsene er...
helt irrelevante.
Ja, men det er vel ikke før om lenge?
Ynkelig.
- Hva er Konvergensen? - Hvorfor vil du leve i elendighet?
Hvorfor?
Og følge alle disse små reglene
som bare gjør deg mindre komfortabel?
- Jeg liker dette stedet. - Det er nesten søtt.
Visste du at lederne våre bruker portalene stadig vekk?
Skikkelige portaler. Ikke sånne som det avviket snublet over.
Mange av leverne våre drar til før-Konvergens-tiden
og lever et luksusliv.
Hegemonen som ansatte meg bor på et spansk slott nå
- og jakter på mennesker. - Hva er Konvergensen?
Ok. Om 53 år vil, i løpet av en periode på åtte måneder,
planeten oppleve simultane megajordskjelv
og en solstorm
som utsletter enorme mengder digital informasjon.
Befolkningstapet samt mangelen på kommunikasjonsnettverk
samt en allerede tynnslitt tillit til institusjonene
fører til en periode med opprør og flere regjeringers fall.
Milliarder dør.
Men til slutt, straks sviktene, parasittene
og sutrepavene er borte,
kommer menneskene som betyr noe tilbake der ovenfra og nedenfra
og finner en måte resten av oss kan leve i paradis på.
- Visste du om dette? - Altså...
ja.
Altså, jeg visste det ikke. Det skjedde for lenge siden, ok?
Du slipper det.
Jeg måtte bare holde ting slik de skulle være...
- Herregud. Faen ta dere begge. - Vær så snill. Vi finner ut av det.
- Nå? Skal du drepe oss? - Vel...
Det fins bedre alternativ.
Har du ikke tenkt til å stoppe det, har alt dette vært forgjeves.
Men det er ingen grunn til at du må dø. Jeg har...
vært litt ensom i det siste.
Psykologen min suger,
og jeg vil snakke med en som husker hjemme.
Ikke sant? Hadde du vært en terrorist, hadde jeg alt drept deg.
Men en idiot, en taper?
- Det kan jeg jobbe med. - Vel, altså...
Jeg vet vi ikke er bestevenner akkurat nå.
- Men vi kan nok finne ut av det. - Ja, gjerne for meg.
Det er helt klart...
en forbindelse der.
Men vi må...
Men vi er én for mange nå.
- Kanskje vi burde la Holly gå. - Hva? Nei da. Ikke nå.
- Faen. - Nei.
- Ser du? - Hallo!
Forsvinner hun nå, er det glemt.
Hun vet det. Vi kan ikke la henne leve.
- Ingen av dem. - Herregud.
Det er kun rundt 120 personer
som kan utrette noe, men jeg er nøye.
Unnskyld?
- Jeg glemte at du hadde den! - Skyt henne, Percy!
- Nå! - Bare la meg gå.
- Jeg blåser i dem. - Hva?
Faen heller!
Er det ikke uhygienisk at alt er av metall her?
Så primitivt.
Kan nesten kjenne at det ruster.
Den er gammel.
Uansett er det underlig tilfredsstillende å holde den.
Stille.
Hallo? Jeg kan høre dere der inne.
- Ingen vits i å late som. - Er du alene?
Jeg er helt alene. Stasis eller statisk?
- Øyeblikket er mitt. - Å, flott.
Jeg kommer ned nå.
Hva i helvete?
- Hva? - Hva faen?
- Å, hei! Lenge siden sist! - Er det meg?
Faen, faen, faen!
Den kjente jeg.
Å, faen! Slutt!
- Holly? - Jeg har den.
- Hva gjør jeg? - Bare kom deg ut!
Nei!
Nei, så søtt.
Du må mene det.
Helvete.
Hallo!
- Nei. - Faen ta deg, snut.
- Du klarte det! - Fy faen, så ekkelt.
- Det var fantastisk! - Å, faen.
Går det bra?
Holly? Går det bra? Oi, der stikker han.
Vi ses, Perce! Det spiller ingen rolle nå, hva?
Ja, ja.
Skal du løsne...
Skulle du ikke si noe om denne apokalypsen?
- Det er ikke min greie. Jeg kan... - Herregud!
- Går det bra? - Ja!
- Det gjør det. Takk for redningen. - Bare hyggelig.
Var litt redd vi ville eksplodere når vi så hverandre.
- Og Percy? - Han stakk.
Å, pokker ta! Faen, faen, faen!
Holly, du må finne ham.
Drit i ham. La ham gå seg bort.
Det er Konvergensen. Det er på grunn av ham!
På grunn av oss! Det er tidssløyfegreia!
Jeg sa jo det!
Og det er derfor jeg er her.
Du må drepe ham for meg.
Hva? Nei, det kan jeg ikke.
Han forårsaker flere milliarders død! Kom igjen!
- Våkne! - Holly, jeg vet ikke helt.
Det må være deg. Jeg har prøvd og mislyktes to ganger.
Dette er ditt livs oppgave.
Vi er ikke ferdige her. Jeg er fortsatt sur på minst én av dere.
Du må ikke gjøre det.
Kom igjen, Holly.
- Du skal vel ikke skade ham? - Nei. Uten ham, ingen meg.
Lykke til!
Vent!
Jøss! Tenk at jeg fikk til det.
Se på dette stedet. Det vekker minner fra da jeg var her.
For en tur!
Du har visst planlagt dette en stund, men du gjør meg nervøs. Hva skjer?
Du har rett. Det har gått lang tid. Men ikke meg. Oss.
Første forsøk skar seg.
Nei!
Etter at Doris drepte Holly, viste Percy-far faktisk baller.
Han slo henne ned. Hun undervurderte ham.
Vi også, egentlig.
Men så lot han meg ikke gå.
Han ville stoppe Konvergensen.
Han holdt meg, oss, her i flere år.
Framstilte seg selv som en revolusjonshelt.
Han hadde tilgang til notatene våre og Doris' saker.
Jeg måtte si alt jeg husket om det som var i vente.
Det er sånne spørsmål som får samfunnet vårt til å stoppe opp...
Han endrer det. Han snakker med nok folk, skaper nok bråk.
Han forandrer alt. Hvem vet hva som vil skje nå?
Jeg brukte altfor lang tid på å klare å rømme.
Det var for sent å stoppe ham, men jeg kunne returnere.
Jeg husket koordinatene til den første portalen jeg så.
Det var vanskelig å komme seg dit. Så ventet jeg på den i en måned.
Det var en kjip periode.
Men så...
gikk det to år før vi kom oss hit.
Ikke så beleilig, men ganske bra.
Nok til å vite at vi ikke forstyrrer Percy.
Og at han gjør det han må gjøre.
Utrolig.
Men her er greia: Selv med en plan er det lenge å bare vente.
Jeg visste mye, og var et lett mål.
For å slå i hjel tid henga jeg meg derfor til hedonisme.
Det var noen flotte år.
Jeg overdrev kanskje litt.
Hvilken dag er det? Søndag?
- Nei, kompis. Det er mandag. - Å, faen! Ok, nei! Bare gå!
Ja, jeg rotet det til. Ok? Hjernen min var kokt.
Jeg tok til og med feil tak.
Helvete heller!
Å, der er han.
Gjør det! Skyt ham!
Herregud! Jeg klarer det ikke.
Herregud! Hva feiler det meg?
Tuller du? Roter vi til den andre sjansen vår?
Hvordan klarer vi det?
Jeg vet det, ok? Tro meg, jeg vet det.
Og vårt neste infleksjonspunkt skjer først når vi samles her.
Og det var først ikke før om tre år.
Vent. Hva?
Første gang jeg kommer hit, etter at Percy nekter å dø,
overbeviser Holly meg
om at han burde få bo her,
noe jeg går med på.
Men Doris finner hos likevel.
Hun sporer oss opp ved hjelp av strålingshullene.
Der er hun. Den lille gaven til framtiden?
- Vel, det slår tilbake på oss. - Vent. Men så...
Jeg kunne ikke vente tre år til. Hva om jeg rotet det til igjen?
Jeg lærte mye om Doris mens Percy holdt meg fanget.
Som nummeret hennes.
N 46,419945, V 080,157702
Hva faen er det?
Og det gikk!
Straks dere kom hit, utspilte alt seg slik det skulle.
Stasis eller statisk?
Så tidslinjen stivner over endringene og ruller videre.
- Virkelighetens utydelige klump. - Kult.
Men kunne du ikke ha reddet meg før?
Hun banket løs på ansiktet mitt i en halvtime.
Rolig. Jeg er intet oljemaleri.
Jeg psyket meg opp, ok? Det var et stort øyeblikk.
Og hvorfor lot du Holly...
Hvor skal du? Få meg løs!
Jeg må gi Holly mer tid. Jeg håper hun får drept ham.
To fluer i en smekk, ja?
- Hva mener du? - Jeg har ringt politiet.
Vi vet jo ikke helt med Holly. Hun betyr ikke noe uansett.
- Ingenting? - I det store bildet.
Jeg liker henne, altså.
Men det viktigste er at vi ikke blir pågrepet.
Og at Percy dør. Men det er du nok klar over.
Så Holly knerter ham,
politiet pågriper Holly. Det er planen.
Høres fælt ut.
Prøv å være meg etter at hun døde.
Jeg måtte bevitne det. Det var fælt.
Et av flere minner jeg vil få bort.
Nå havner hun jo bare i fengsel.
Så Percy er ute av bildet.
Holly er i fengsel.
Litt synd, men, men. Så er det oss.
Vi klarer visst ikke å trekke av.
Men jeg tror Holly klarer det. Jeg har troen.
Går det skeis, må vi prøve igjen.
Én ting til:
Det kan ikke være to av oss.
Vi har snakket sammen altfor lenge nå.
Det gir ingen mening. En av oss må bort.
Jeg stemmer på meg selv.
- Hva? - Håper det ikke gjør vondt for deg.
Men det er til det beste. Jeg burde nok ikke ha gjort det foran deg.
Nei!
Beklager. Lykke til. God natt!
Nei!
Herregud! Faen! Rett foran meg! Du... Helvete! Jeg er en idiot.
Nå er jeg ødelagt. Nå må jeg i terapi.
Faen.
Holly! Holly, vent!
Det går bra. Vi skal stoppe dette.
Holly?
- Holly! - Nei! Stopp!
- Vær så snill! - Det går bra!
Vi finner ut av det.
Ok? Hei. Beklager forsinkelsen, men vi har faktisk snakket sammen.
- Han må bort. - Herregud!
Nei! Det går bra. Vi har snakket om det.
Han vil ikke gjøre det.
Det vil ikke skje.
Holly, det er jo greia! Ok? Han stanser det!
Han roter til hele framtiden. Det må skje.
Nei. Jeg vil ikke stanse noe.
Pokker heller, Percy! Jo! Det må du!
- Hva feiler det deg? - Sier du!
Du vet jo at det vil ordne seg!
Ordner seg for hvem? Kanskje vi kan gjøre noe som
ikke dreper flere milliarder.
Jeg får dem ikke til å dø.
- Det er ikke mitt ansvar. - Du er en parodi på en hvit fyr.
Hør her. Jeg opplevde nettopp noe veldig mørkt eksistensielt sett.
Jeg trenger slingringsmonn.
Ta ansvar, for faen!
Ok. Jeg tar det. Unnskyld.
Man må selv ta tak i ting. Ok?
Det er livets grunnleggende prinsipp.
Stopp! Ikke.
Vær så snill.
- Det er til det beste. - Stopp!
Herregud. Herregud. Å, faen! Herregud! Faen! Casper!
Jeg kommer ikke til å gjøre noe, ok?
Nei, vent! Å, faen.
Ok, det var ikke ideelt.
Hold kjeft! Ok!
Hva gjør du?
Legger press på det.
- Faen. - Ikke tenk på det.
- Det går bra. - Nei!
Kanskje dette er nuet.
- Det føles sånn. - Vær stille. Ok?
Vi må stikke. Kom.
Nei. Kom igjen. Opp med deg.
- Au! - Du er jævla tung.
- Så, så. - Ok.
- Kom. Faen! - Jeg kan ikke gå!
Gå. Bare hold kjeft litt. Ok?
- Jeg kommer fra framtiden. - Jeg vet det. Kom igjen.
FLERE MÅNEDER SENERE
HØR PÅ MEG, ELLERS DØR VI ALLE
Men til tross for den skepsisen fra forlagene,
har Mr. Sullivans bok allerede blitt meget berømt
på grunn av hans overraskende treffsikre spådommer.
Enkelte kaller ham til og med
historiens kanskje viktigste politiske tegneserieskaper.
Så det er med stor stolthet jeg vil presentere Mr. Percy Sullivan!
Hei, Percy!
- Fint skjerf. - Her.
Dette er alt jeg fant i leiligheten hennes. Ta det.
Alt jeg ber om, er at jeg aldri vil se deg eller ham igjen.
- Takk, Percy. - Jeg gjør min del, ikke sant?
Forteller dem sannheten, hjelper dem med kunsten min.
Vil du redde verden? Kjør på.
- Ti, ni, åtte... - Nå skjer det!
- ...syv, seks... - Fem! Nei?
- Fem, fire, tre, to, en! - ...fem, fire, tre, to, en!
GODT NYTTÅR!
Alt er fortsatt i skjønneste orden. Jeg visste det.
- Hei. - Hei!
- Gikk jeg glipp av det? - Du gjorde det. Akkurat!
Det var nesten som i fjor.
Nedtelling fra ti,
- og så sa de "godt nyttår". - Ja.
- Går det bra med Percy? - Ja da.
- Han ga oss et eksemplar av boka. - Oi, jøss.
- Ja. - Er den bra?
Den er bånn i bøtta, kompis.
- Er den? - Ja.
Men den spår framtida, da.
- Det skal han ha. - Vel, det klarer du jo selv nå.
Har du alt du trenger til å stoppe det?
Vet ikke. Hun sa det er...
120 personer som faktisk kan utrette ting.
- Jeg vet hvor de bor. - Vel, se på deg!
Jeg har forandret ditt liv.
Vi møttes da du spiste søpla mi.
Sant nok. Det hadde jeg glemt. Herregud.
Hvordan vet vi om vi har stanset det? Hva vil skje?
Et slags paradoks vil trolig svelge virkeligheten.
Eller kanskje ingenting?
Kanskje ingenting vil skje. Ja. Jeg liker tanken på ingenting.
- Så... er du sikker på dette? - Ja. Jeg ble født til det.
Herregud. Ja, det må skje sånn.
Jeg kommer tilbake en gang iblant.
Jeg klarer meg. Det er en plan. Jeg kommer fra framtiden, ikke sant?
Jeg vet ikke om dere vil ha hørt om Holly.
Men det håper jeg. Det er nok meningsløst, men hun har rett.
Det er verdt å prøve. Framtiden er skrevet, men den burde kanskje ikke det.
Vi skriver jo om fortiden hele tiden. Hvorfor ikke framtiden?
Alle er her. Kontrollstasjonene er stengt.
Lastebilene er klare. Alt er klart.
- Hva er neste steg? - La oss redde verden, for faen.
Men om du har noen spørsmål, svarer jeg gjerne.
Leser du dette, vet du hvor jeg er.
Jeg vil være her.
- Hallo? - Hei! Ja, hei. Stasis eller statisk?
Stasis eller statisk?
- Øyeblikket er mitt. - Ok. Perfekt. Flott.
Vi fulgte signalet ditt,
og vi må snakke med deg.
Vent litt, kompis.
Takk. Herregud. Tusen takk.
Takk.
Hallo!
Tekst: Plint Oversatt av: Anja Keilen