- Monsieur Campano? - Taip? Ko reikia?
Tėti!
Kvine, jis mirė.
Kristina.
Ne! …mane?
Ir ją pasiėmei! Ne!
Eikš, širdele.
Beile, eime iš čia.
Reikia eit iš čia. Eime.
Nešdinkitės iš čia, po galais. Išeikit!
Sugaukit.
Kur, po galais, policija?
Jėzau Kristau! Kvieskit policiją!
Ir iškvieskit greitąją, po velnių!
Jėzau Kristau. Kas nors.
- Vesk jį aukštyn. - Ne. Niekur neisiu.
Neisiu, kol čia atvyks policija.
Darysi tai, ką aš pasakysiu, blemba!
Dar ir tu čia pradėsi?
Liaukis, Niki. Jis teisus.
Jūs čia nesaugūs. Abu.
Aš palauksiu policijos. Aš liksiu su tėčiu.
Išeik.
Dabar! Eikit!
PAGAL LOROS DEIV ROMANĄ
- O kaip senelis? - Jis pats tave iš ten išvijo.
- Ne, bet… - Nikolas gali savimi pasirūpinti.
Eime į vidų.
Nagi.
Vis dar negaliu patikėti, kad kvėpuoji.
Taip? Nusivylei, matyt?
- Ką tai turėtų reikšti, blemba? - Manau, puikiai žinai, ką tai reiškia.
- Jei nori pasakyt… - Nereikia.
Nemokėjai meluoti vaikystėje, nemoki ir dabar.
Mano tėvas ką tik mirė. Gal galima truputį daugiau pagarbos?
- Pagarbos? - Taip.
Tai tik tavo kaltė.
Jei ne tas pernelyg ambicingas nedakeptas šūdas su sindikatu…
Nieko tu neišmanai.
Aš viską valdžiau,
bet staiga išdygsta tavo prakeiktas žentas
ir viskas nueina šuniui ant uodegos.
Kaip ir prieš 18 metų.
O kas jį į visa tai įpainiojo?
Taip. Tu.
Todėl jei ieškai, ką apkaltinti…
Aš kaltinu save daug kuo.
Bet dabar tai tik tu ir tavo idiotiškas planas…
Pakaks!
- Jis sako, kad aš užmušiau tėtį! - Ne, jie taikėsi į tave.
Liaukitės!
Tai nepadeda.
Mums dabar nereikia poros gorilų, besidaužančių sau į krūtinę.
Kas bus su Frenku?
Jį ketina išvežti į privatų morgą.
- Gerai. Važiuosiu su juo. - Ne pati geriausia mintis.
Ten pilna teisėsaugos pareigūnų,
nenoriu, kad ir tave įtrauktų.
Turime palaukti. Mūsų žmonės dirba.
Gerai.
Reikia sutvarkyti reikalus su Pereku, antraip jis grįš.
Rimčiau.
Taigi, prioritetas dabar bus bankas.
Grąžinsim jam skolą ir pasiūlysim palankias sąlygas kitai siuntai,
nes man priklausys bankas, kurį įsigyti čia ir atvykau.
Gerai.
- Vadinasi, tu… - Turiu eiti.
Sutarties pasirašymas 13.00 val.
Ar tau viskas gerai?
Ne.
Man negerai.
Bet tam aš neturiu dabar laiko, kaip ir tu.
Tai vadinama „emocijų atskyrimu“. Turi susipažinti.
O jis?
Jei norės išeiti, sulaikyk.
Nušovė Frenką?
Ji kėsinosi į Tedį.
Sindikatas. Rodos, Pereko nurodymas.
Nemaniau, kad Frenko mirtis mane nuliūdins.
Maniau, dar turim laiko. Turėjau nuspėti, kad…
Tai nepatikimi, amoralūs žmonės.
Jie sunkiai prognozuojami.
Kur Nikolas?
Jis liko su Tedžiu ir Kvin.
Liepė mums išeiti.
- Šūdas. - Manai, Tedis jį ten laiko?
Ne Tedis.
Dabar vairą perėmė Kvin.
Ne, netikiu.
Nežinau, ar ji mums visąlaik melavo,
ar padėtis pasikeitė Tedžiui susimovus, bet…
- Ne, ji ne tokia. - Ką darai?
Skambinu seneliui. Jei jis atsilieps, žinosim, kad gyvas.
Jokių skambučių.
Negi aš įkaitas?
- Alio? - Seneli, tu sveikas?
Viskas gerai. Kalbuosi su Tedžiu.
Gerai. Bet ar tu…
Ne…
- Aš kalbu su… - Kas čia?
Su kuo kalbu, blemba?
Čia Beilė.
Ar tavo tėvas šalia?
Jis mane girdi, blemba?
Ne.
Tedi, čia Hana.
- Paklausyk manęs. - Klausyti tavęs?
Po to, ką tu su savo vyru padarėte mano šeimai?
Jūs pavogėte sindikato pinigus.
Mano tėvas dabar būtų gyvas, jei ne jūs.
Tedi, aš suprantu, kad pyksti.
Aš bandžiau kalbėti su Kvin.
Ir mielai pasikalbėčiau ir su tavimi, jei nori…
Vajė, kokia tu miela, Hana.
Bet ne, manau, mes tiesiog palauksime.
O čia esančio senelio ateitis yra jūsų rankose.
Aš paskambinsiu.
Pasilaikysiu jį, jei tu nieko prieš.
Kur jie apsistoję?
Manai, pasakysiu tau?
Kur jie apsistoję?
Nori mane užmušti?
Sudėtingiau, kai gaiduką turi spausti pats, tiesa?
Regis, dar turi blaivaus proto.
Ir kurgi susiruošei?
- Į tualetą. - Sėsk.
Ar galiu nueiti į tu…
Sėsk, blemba, antraip, padėk Dieve, nudėsiu tave!
- Jie jį užmuš. - Viskas jam bus gerai.
Jis yra koziris derybose.
Ką?
Tedis…
Tedis yra nepatikimas, amoralus žmogus.
Gal Kvin galės jį įkalbėti?
Suprantu, tu manai, kad ji mums melavo…
O aš suprantu, kad nori ja pasitikėti.
Bet kai aš su ja kalbėjau, ji buvo šalta ir bejausmė.
Mes manom, kad ji yra pagrindinis žmogus.
Gerai, tuomet su ja privalome kalbėti.
Beile,
tos atjaučiančios asmenybės, kokią matėme Los Andžele, nebėra.
Ji man grasino,
lyg-lyg dėl savo šeimos padarytų bet ką.
O tu nedarytum?
Ne šitaip.
Madam Diubua.
Atėjote anksčiau.
Atleiskite,
viešbutis turėjo paruošti užkandžius.
Užkandžių neprireiks, panele Favro.
Prašom sėstis.
Tikėjausi išvysti visą Banque de Chalon komandą…
Taip. Tačiau pasikeitus aplinkybėms,
pamaniau, jog bus geriau, jei susitiksime akis į akį.
Kokioms aplinkybėms?
Kalbėsiu be užuolankų, gerai?
Panele Kampano?
Taip, dėkoju.
Perduosiu seseriai.
Ačiū.
Buvai ją įsimylėjęs, tiesa?
Mano Keitę.
Tą vasarą Kaptivoje.
Jums buvo 12 ar 13-ka.
Jūs, regis, kiekvieną rytą plaukiodavote burine valtimi.
Tu, Kvin, Keitė.
Mačiau, kaip į ją žiūrėdavai.
Koks skirtumas.
Nemeluok.
Mes su tavo tėvu abu tai matėme.
Jis juokdavosi.
O man tai nepatiko.
Bet jis sakė, kad Keitė pakankamai protinga, kad pati nuspręstų.
Pasakoji man apie tai, kaip tavo duktė buvo protinga nesusidėti su manim?
Ne, pasakoju apie tai, kad tavo tėvas buvo protingas
ir sulaikė mane, kad neapsikvailinčiau.
Ar tu ją užmušei?
Ką?
Ar tu užmušei mano Keitę?
Pala, ar…
Ar to paties klausė mano tėvas?
Tai tu čia viską kurstai?
- Ar tavo sušiktas žentas? - Ne, dabar jo nelieskim.
Ar tu užmušei mano dukterį?
Tai jis tau įpiršo šią mintį. Jis visa tai pradėjo.
Dėl jo kaltės mano tėvas nebegyvas.
Dėl jo pats sėdai į kalėjimą.
Jis teisingai padarė.
Aš pažeidžiau įstatymą.
Pažeidžiau savo priesaiką.
O kaip tavo priesaika mano tėvui?
Tavo tėvas jokios priesaikos neprašė.
Aš pats sprendžiau, ką galiu dėl jo daryti.
Vyras prisiima atsakomybę už save.
Tai ką? Nori, kad pasakyčiau, jog aš kaltas?
- Kad man derėjo žūti? - Ne.
Jis būtų uždengęs tave
nuo visų įmanomų kulkų, kaip jis padarė tai šiandien.
Tedi, jis mylėjo tave.
Jis mylėjo tave taip, kaip aš mylėjau savo Keitę.
Todėl dar sykį klausiu,
ar tu užmušei mano dukterį?
Dėjau ant tavęs.
Ir ne, aš jos neužmušiau.
Man labai reikia nusičiurkšt.
Tai pasakyk, kur jie, blemba.
Juk supranti, kad nesakysiu. Liaukis.
Patikrink jo kišenes.
- Ten viskas gerai? - Taip.
Kas čia?
Graži nuotrauka.
Jai buvo tiek, kiek dabar man.
Juk pati matai, kokios jos buvo artimos.
Ar aš prisigalvoju?
Ne, nemanau. Ne.
Tai kaip mes nuo šito perėjome prie to, kas dabar?
Jei galėtum grįžt į praeitį
ir sutrukdyti seneliui kviest tėtį padirbėt Kampanams
arba sulaikyti Keitę, kad ji nesusitiktų su Aivanu…
Taip, suprantu. Bet stok į jų vietą.
Tėčio, senelio, mamos.
Juk gali suprasti jų sprendimus, tiesa?
Kai paskutinį kartą kalbėjau su Kvin,
ji man pasakė, kad jei toliau ieškosiu atsakymų,
tai galiausiai atves mane prie siaubingų atradimų.
O aš jau nieko negalėsiu pakeisti.
Gana ciniška.
Taip, gal taip galvoti yra paprasčiau.
Galbūt, bet ką tai sako apie pačią Kvin?
Tau viskas gerai?
Taip. Viskas gerai.
Kas?
Mes taip toli pažengėme. Tiesiog noriu…
- Ką nors sugalvosime. - Taip.
Pažadu.
Yra žinių iš Nikolo?
Ne. Nieko.
Turi minčių?
Kas?
Ne man spręsti.
- Kas lagamine? - Setai.
Jei ten tai, kas padėtų mums padėti Nikolui…
Nežinau, kas ten,
bet jis man liepė tai saugoti bet kuria kaina.
- Neprieštarausi, jei pažiūrėsime? - Prieštarausiu.
Jei jis liepė saugoti bet kuria kaina,
gal tai padės jam dabar?
Einu išgert kavos.
- Gali atidaryti? - Pamėginsiu.
NIKOLAS BELAS IR PARTNERIAI ADVOKATAI
ASMENINĖ IR KONFIDENCIALI INFORMACIJA NEKOPIJUOTI
Nepatiko gėlės?
Labai patiko.
Turiu naujienų.
Aš irgi.
Sandoris atšauktas. Bankas nuplaukė.
Ką?
- Kodėl? - Nežinau, Tedi.
Spėju, jie nusprendė, kad ne itin gerai būtų parduoti 300 metų banką
dukteriai liūdnai pagarsėjusio gangsterio,
nušauto aštuntame rajone.
Man nepavyks pabėgt nuo mūsų šeimynėlės.
Kvin, gaila, kad sandoris nepavyko. Bet kalbėjau su testamento vykdytoju.
Mes gauname priėjimą prie šeimos fondo.
Iš ten galėsim sumokėti Perekui jo penkis milijonus ir dar pridėti.
Pasakysim: „Atleiskite už nepatogumus, nieko asmeniško“.
Dedam tašką.
Aš grįšiu prie savo seno verslo,
o tu galėsi apsimesti, kad nieko nenutiko.
- Dėjau ant jų. - Ant ko?
Pereko.
Sindikato.
Jie užmušė mūsų tėvą, todėl taip, labai asmeniška ir tegu apsikruša.
Kvin, suprantu tavo skausmą dėl tėčio,
man irgi skauda.
Bet nuo tų žmonių nepabėgsi.
Ne, tai tu nepabėgsi, nes neturi stuburo.
Todėl jie tavęs nebijo.
O aš? Aš nueisiu tiesiai pas didžiausią jų konkurentą.
- Išprotėjai? Aš net nežinau… - Kalbėjau su Rošele Baron.
Ji nudžiugo, kad plečiame savo verslą
ir pasiūlė savo apsaugą.
Todėl jei sindikatas nenori karo, jie pamirš tuos pinigus.
Verslo išlaidos.
Bet be banko…
Esu sėkmingos įmonės Los Andžele savininkė.
Aptarnauju labiausiai išsiblaškiusius žmones pasaulyje.
Jie idealiai tinka pinigams plauti.
Taigi, viskas?
Tu perimi vadovavimą?
Tu tam nesutvertas, Tedi.
O jei nesutiksiu?
Liepsiu tave nudėti.
Liaukis.
Niekada to nedarysiu.
Bet tavo išraiška buvo nepakartojama.
Dabar liaukis kvailiojęs,
grįžk į savo kambarį ir padėk man surast Ouveną.
Kaip? Nikolas nesako, kur jie.
- Tikrinai jo kišenes? - Manai, aš kvailas?
Nežinau. Ar visą laiką buvai su juo?
Žinoma, kad…
Čia nėra.
Asmeninės pastabos, elektroniniai laiškai. Nepanašu į bylos dokumentus.
Ne, tai visų jo darbų Kampanams katalogas.
Čia surašyta visa jų kriminalinė veikla.
Vadinasi, tai draudimas?
Tai galėtų inkriminuoti Frenką, Tedį, juos visus.
Taip, Nikolą irgi.
Kas čia vyksta?
Mes negalim šito naudoti.
- Geresnio sverto nesurasim. - Jam 75-eri.
Jei jis sės, nebeišeis.
- Jis jau atsėdėjo… - Tu teisi, bet…
Nikolas nebūtų šito atsivežęs, jei neketintų panaudoti.
- Tai turi nuspręsti pats senelis. - Taip.
Turėtų, bet jo čia nėra, taigi…
Tu jį pažįsti geriau už mus, Beile. Kaip manai, ko jis norėtų?
Vakar vakare, kai skridome lėktuvu, jis sakė, kad…
privalo viską ištaisyti.
Galbūt jis nusprendė prisiimti atsakomybę.
Kad mes vėl būtume viena šeima.
Be jo.
Be jo, taip.
Bet tu su tėčiu, ir aš su juo.
Ar šito nori?
Taip.
Noriu.
Gerai.
Turime suskaitmeninti kuo daugiau dokumentų, ir greitai.
Jūs, turbūt, išalkote. Atnešiu ko pavalgyt.
- Kuris turite kambario raktą? - Regis, senelis paėmė mano.
Imk.
Kas?
Nikolas turi kambario raktą.
- Alio? - Panele Fišer, čia Hana Hol.
Mes kalbėjome telefonu iš agentės Anderson kabineto.
Apie Greidį Bradfordą. Taip, prisimenu.
Netrukus į elektroninį paštą gausite užkoduotą laišką nuo manęs.
Atsiųskite man į el. paštą patvirtinimą,
ir aš išsiųsiu nuorodą į saugų serverį,
kur tiek informacijos, jog bus galima suimti visą Kampanų organizaciją.
Kaip gavote šiuos įkalčius?
Telefonu sakyti negaliu.
Patikrinkite savo el. pašto dėžutę.
Ji, regis, jauką prarijo.
DELIJOS FIŠER EL. PAŠTAS ATIDARYTAS.
- Taip, ji atidarė paštą. - Puiku.
Čionai.
- Jūs kurjeris? - Taip.
Tučtuojau vežkite tai į „Lumineux“ viešbutį.
Jei sušiksi šį reikalą,
iškasiu tave iš bet kur.
Nemanau, kad jis kalba angliškai.
Manau, jis suprato.
Kaip tai prasilenkėte?
Man sakyti, kaip tai blogai ar ne?
Atleiskite, jie, regis, išėjo paskubomis.
Tai suraskit juos, blemba!
Tau teks patobulinti savo bendravimo įgūdžius.
Turi geresnių minčių?
Savo darbe mes nesivaikome rezultatų,
o svarstome, kokius svertus turime.
Turiu su juo pakalbėti.
Ouvenas, regis, vėl praslydo.
Taip, jis tai moka.
Turi minčių, kur jis gali būti?
Ne, ir nemanau, kad turit šansų jį rasti.
Ouvenas gudrus.
Jis nuolat aplenkia varžovą.
Štai kodėl tavo šeima jo tiek metų nesugavo.
Tėvas sykį pasakojo, kad turėjo galimybę sudaryt sandorį su žmogum,
kurį tu gynei, paskui judu susipykote.
Jam tai būtų pelningas sandoris, bet jis jo atsisakė,
nes tau būtų buvę nemalonu.
Tavo tėvas vertino draugystę.
Ypač mūsų.
Tėvas irgi manė, kad ši istorija apie draugystę.
Aš taip nemaniau. Maniau, kad tai silpnybė.
Tėvas nesugavo Ouveno,
nes jis buvo silpnas ten, kur aš nesu.
Kvine, pažįstu tave nuo pat vaikystės.
Tu man grasini?
Tai, jog nenorėjau dalyvauti šiame versle,
nereiškia, kad nesugebėsiu jo valdyti.
Ką tik kurjeris atnešė.
Čia visa suma?
Pusė.
KVIN, JEI NORI ANTROS PUSĖS,
ATEIK Į SENOS KRANTINĘ PRIEŠAIS KATEDRĄ
15.00 VAL. ATEIK VIENA - H.
Taip?
Delija Fišer pirmąja linija.
Junk.
Delija, kas nutiko?
Ką tik kalbėjau su Hana Hol.
Pameni ją?
Taip. Ko norėjo?
Sakė, turi įkalčių prieš Kampanus.
Daug.
Žinai ką nors apie tai?
Ne.
Ką ji dar sakė?
Parašė.
Ji jau prie katedros.
Jie nesiryš beprotystei, kai aplink tiek žmonių.
Jie nušovė Frenką viešbučio vestibiulyje.
Tai sindikatas.
Taip, o Kampanai nieko panašaus nedarys?
Keitės atvejis nutiko seniai.
Ji kėlė grėsmę visai jų veiklai.
- Tai manęs nenuramino. - Tedis veikė savarankiškai.
O Kvin, aš manau, kad…
Kodėl palieki mane?
- Ir ją pasiėmei! - Kristina.
Beils.
Beils, kas yra?
Aš prisimenu jūsų su mama barnį motelyje.
- Mes ten atvažiavom… - Taip, prisimenu.
Atleisk. Jaučiuosi siaubingai.
Ne, aš ne apie tai.
Keista tai, jog prisimenu, kaip Kvin ištraukė mane iš baseino.
Motelyje?
- Jos ten nebuvo. - Tikrai? Ji sakė, kad buvo.
Sakė, kad neprisimena, jog traukė mane iš baseino,
bet, pasak jos, ji ten buvo.
Tai buvo didžiausias mūsų su tavo mama barnis, ir aš…
Manau, prisiminčiau Kvin, jei ji ten būtų buvusi.
Kas?
Man ką tik paskambino mūsų žmogus iš Maršalų tarnybos.
Tu nepatikėsi, ką tie šūdžiai sumanė.
Dievo Motinos katedra?
Banalu, argi ne?
Ketinau paimti valtį, bet laisvų nebuvo.
Prasieikime.
Noriu pakalbėti apie Nikolo paleidimą ir Ouveno laisvę.
Pinigais to nepasieksi, jei tai siūlai.
Tedis, regis, labai supyko.
Taip, bet šį reikalą aš sutvarkiau.
Negi atsisakysi kelių milijonų dolerių?
Aš to nesakiau, bet sandorio nebus.
Supranti, mes ėmėmės naujos politikos.
Jokių nebaigtų reikalų.
Tuomet bijau, jog antras mano pasiūlymas tau nepatiks.
Ouvenas surinko pakankamai įkalčių, inkriminuojančių jus visus.
Tikrai?
Leisk atspėti. Jie serveryje tamsiajame internete.
Jam tereikia atsiųsti vos vieną el. laišką ir bam!
Ir šeimos ūkio nebėra.
Tų įkalčių pakaktų pasodinti tave ir Tedį už grotų ilgam.
Tedį galbūt. Bet ne mane.
Aš vadovauju teisėtai finansinei įmonei.
- Nesąmonė. - Paklausk Nikolo.
Tame faile nėra nieko, kas inkriminuotų mane.
Mano tėvas tuo pasirūpino.
Priešingai nei tavo vyras,
jis iš tiesų apsaugojo savo mylimus žmones.
Leisi Tedžiui sėsti į kalėjimą?
Turiu savų būdų Tedžiui apsaugoti.
Tėra viena išeitis, Hana.
Jei iki šio vakaro neturėsime Ouveno, nė vienas jūsų nebus saugus,
pradedant nuo Nikolo.
Kodėl taip užsispyrusiai nori nubausti mano vyrą?
Tu tikrai to manęs klausi?
Mano tėvas nušautas.
Ir nesakyk, kad tai Tedžio kaltė.
Kaltas Ouvenas. Jis visa tai užvirė.
Tu klysti. Tavo brolis užmušė Keitę.
Visa tai prasidėjo nuo šio įvykio.
Ne, jis to nedarė.
Ouvenas atsakingas už viską.
Ir aš to taip nepaliksiu.
- Ką nori pasakyti? - Kad ji žinojo.
Apie įkalčius?
Ouvenai, ji viską žinojo.
Ir apie serverį žinojo.
Greidis buvo teisus. Yra kurmis.
Maniau, jam atrodė, kad kurmis yra Maršalų tarnyboje.
Maršalų tarnyboje, prokuratūroje, visi jie susiję.
- Turime išvykti. - Tėti.
Reikia bėgti. Matėte, kas nutiko Greidžiui.
Luktelėk. Ar ji sakė dar ką nors?
Kvin? Ne. Ji viskuo kaltina tavo tėtį.
Net dėl mamos mirties.
Sako, jei būtum liovęs dirbti su Nikolu,
Keitė nebūtų ėjusi pas Aivaną.
Ji dėl to neklysta.
Kaip ji sužinojo?
Ji sakė, kad nežinojo, dėl ko ginčijosi mano tėvai.
Aš jai to nesakiau. Tu sakei?
Ne, nesakiau.
Beile?
Kristina.
Beile?
- Beile? - Turiu vėl pakalbėti su Kvin.
- Beile. - Kažkas čia negerai.
Nesueina galai. Ji žino daugiau nei sako.
Neabejoju, bet ką ji…
Ji mylėjo mano mamą. Aš apeliuosiu į jos sąžinę.
- Nemanau, ji ją turi. - Netikiu.
Aš kalbėjau su ja. Aš jai patinku.
- Tai nėra saugu. - Saugu?
Maniau, tai jau praeityje.
Kvin mums melavo.
Akivaizdu, ji susijusi su šeimos verslu.
Ir dabar jam vadovauja.
Ji mano, kad tavo tėtis kaltas dėl Frenko mirties
ir dėl tavo mamos.
Būtent. Negi nematai, kokia čia velniava?
- Žinoma. Bet tai ne… - Kažkas čia ne taip.
Tai susiję su mama ir tuo, kaip ji mirė.
Tai kertinis dalykas, ir jei pakalbėčiau su Kvin…
Tu bandei.
- Kalbėjai su Kvin… - Turiu pakalbėti dar sykį.
Prašau. Paklausykite manęs.
Aš sugrioviau mūsų gyvenimus, kad tik nebūtum į tai įtraukta.
- Kad tave apsaugočiau. - Tėti, tu…
Aš tave myliu.
Bet tu nebegali manęs apsaugoti.
Argi to dar skaudžiai nesupratome?
Nuo šitų žmonių nepabėgsi.
Aš nuo jų nebėgsiu.
Viskas.
Buvai pasiruošęs išduoti mano šeimą?
- Nesupratau? - Dokumentai.
Hana ketina jais pasinaudoti, kad gautų ko nori.
Ne, juos pasilikau paskutiniam atvejui.
- Aš nenorėjau… - Liaukis!
Kalbi kaip advokatas, toks visada buvai!
Kvin. Prašau.
Tu gali tai užbaigti.
Aš paaukosiu viską…
dėl Beilės, Hanos ir Ouveno saugumo.
Ir Ouveno? Rimtai?
Esu iš dalies atsakingas už jo… Tai mano kaltė.
O aš neturiu prabangos atleisti.
- Jau nebe. - Man širdis plyšta tai matant.
Tavo tėvas nenorėjo, kad vadovautum.
Juk pati žinai.
Žinau, kad jis pasitikėjo tik manimi viena.
Todėl ir paprašė to manęs prieš mirtį.
Taip, ir man nutiko tas pats.
Niekas negalėjo atsispirti tavo tėvui, jo žavesiui,
bet pažiūrėk, kur tai jį nuvedė.
Kur mus nuvedė.
Tu paveldėjai imperiją, kupiną šūdo.
Bet dar ne vėlu. Tik ne tau.
Tu gali užbaigti viską taip, kaip tai ketino padaryt tavo tėvas.
Frenkas būtų to norėjęs.
Frenko nebėra.
Mes atėjome pas Kvin.
Ko jums reikia, po galais?
Pakalbėti su Kvin.
Aha. Tik kalboms jau per vėlu, taigi…
Viskas gerai, Tedi.
Užeikite.
Paskutinės pastangos išsiderėti?
Ne.
Tai ne mano idėja.
Aš noriu pakalbėti apie tą motelį.
Tą dieną, kai mano tėvai barėsi.
Aš jau pasakiau viską.
Viską?
Man nepatinka tavo tonas.
Leisk jai užbaigti.
- Juk negrasini man, tiesa? - Ne, prašau tavęs leisti jai užbaigti.
Mano tėvas nepamena, jog ten buvai.
Jis tada ne visai aiškiai mąstė.
Galbūt.
Bet aš nuolat prisimenu du dalykus.
Tave, ištraukiančią mane iš vandens…
Ko, kaip sakiau, aš neprisimenu.
Ir dar vieną.
Sūpynes parke.
Pradžioje maniau, kad šie du dalykai nesusiję.
Paskui supratau, kad aš juos supainiojau.
Tu netraukei manęs iš baseino.
Tu pakėlei mane nuo žemės ir užsodinai ant sūpynių parke.
O tas parkas buvo šalia gatvės, kurioje buvo užmušta mama.
Tu nuolat vaikščiodavai į tą parką.
Taip. Bet sirenos…
Tai įvyko mano mamos mirties dieną, tiesa?
Tu ten buvai, tiesa? Kodėl nesakei?
Kuriems galams turėčiau priminti tau tą siaubingą dieną?
Nes ji tavęs to klausė.
Kodėl nuslėpei?
Kiek sykių klausinėsi manęs, ar mano šeima užmušė tavo mamą?
- Kol nepasakysi jai tiesos. - Tiesa yra ta, jog mes niekuo…
Ne. Liaukis melavusi, prašau!
Sakei, kad mylėjai mano mamą.
Prašau, papasakok, kas nutiko.
Juk turėtum kažką žinoti.
Atsidūrei tame parke, nes kažką žinojai
ir norėjai ją apsaugoti.
- Žinojai, ką Tedis planavo… - Tedis čia niekuo dėtas.
- Aš tavimi netikiu. - Beile, jis to nedarė.
- Kodėl jį dangstai? - Aš jo nedangstau!
- Dangstai. Argi negali… - Beile!
Aš ja tikiu.
Aš tikiu Kvin.
Pagaliau.
Ji nedangsto Tedžio.
Ji dangsto save.
Absurdas.
Sakei Beilei, kad atsakymų paieška nieko gero neduos.
Norėjai, kad ji liautųsi klausinėjusi.
Tai vienintelė tiesa, kurią pasakei.
- Ne. - Pasakyk jai.
- Ji nusipelno žinoti. - Ne.
- Aš nedariau to. - Tu padarei tai. Tu.
Pasakyk Beilei, kad liepei užmušti jos mamą.
- To nebuvo! - Tu atsakinga
už jos mamos mirtį.
Ir kai Beilė ėmė klausinėti,
melavai, kad apsaugotum save. Melavai saugodama tėvo…
Aš privalėjau apsaugoti savo šeimą!
Mano tėvas
nė pirštu nebūtų palietęs Nikolo dukters,
o mano brolis būtų viską sušikęs.
Tai turėjau padaryti aš!
Ji pasitikėjo tavimi.
Keitė pasakė tau, kad kreipėsi į Aivaną.
Būtų suėmę visą mano šeimą!
Aš privalėjau užkirsti tam kelią.
Aš nenorėjau jos mirties.
Bet tu siuntei tą automobilį.
Kad pagąsdintų ją!
Tik norėjau ją sulaikyti, kad neitų pas Aivaną.
Žinojau, kad tądien ji bus tame parke.
Todėl buvau ten. Norėjau užtikrinti, kad viskas būtų saugu.
Kad ji liktų gyva.
Vairuotojas turėjo ją tik pagąsdinti.
Jis dirbo mano tėvui ir buvo daręs panašius dalykus.
Jis neturėjo per daug artintis, bet tada Kristina, ji…
Tu…
Tu išbėgai.
Ištrūkai iš Keitės rankos,
mašina staigiai pasuko, kad nepartrenktų tavęs ir…
Partrenkė mamą.
Aš nuvedžiau tave į parką.
Aš užkėliau tave ant sūpynių.
Ir buvau su tavimi, kol pamačiau atvažiavusį Nikolą.
Kvin, padėk tašką dabar.
Leisk Ouvenui grįžt namo.
Ne.
Ne, ji niekad man neatleis.
Kaip galima?
Aš atėmiau iš tavęs motiną.
Klysti.
Aš turiu motiną.
Turiu šeimą, kurią myliu,
todėl galiu tau atleisti.
Aš galiu visa tai paleisti.
Kai pirmąkart pas tave atėjau, tu pasakei,
kad mano tapatybė gali nepriklausyti nuo šeimos.
Tavoji irgi.
Beils!
- Viskas gerai? - Ji buvo nuostabi.
Tiesiog paleisime juos?
Važiuok.
Išvažiuokime.
Žinai, kol tavęs nebuvo, išmokau buriuoti.
O kiek maldavau tavęs paplaukiot su manim „Sunfish “burlaiviu?
Man pasirodė, kad svarbu.
Žinoma, su „Sunfish“ toli nenuplauksi, bet su dvylikos metrų jachta…
Išmokai plaukti su dvylikos metrų jachta?
Turėjau penkerius metus.
Kas?
Žinau, kad jie mus paleido.
Nori Kvin tai pripažinti ar ne,
mūsų rankose tokios kortos, kurių anksčiau neturėjome.
Bet…
Dairiausi per petį beveik 20 metų.
Sunku imti ir liautis bijoti,
atrodo, užeisi už kampo, o ten…
- Mes saugūs. - Tikrai?
Jie persekiojo mane taip ilgai.
Ar įmanoma iš viso tai pamiršti?
Nežinau. Bet šiandien viskas gerai.
Gal daugiau nereikia tikėtis.
Paklausk manęs dar kartą.
Ko?
Ar sutikčiau, jei žinočiau tai, ką žinau dabar?
Pabandyk.
Ar sutiktum?
- Aš laimėjau. Taip ir maniau. - Ne.
- Tokio žodžio nėra. - Yra. „Garth“ yra žodis.
- Aptvertas kiemas. - Nėra.
- Ne. - Patikrink. Aš laimėjau.
- Per vėlu. Aš baigiau. - Ne!
- Kas? - Ne, mes aptarinėjome…
- Aptarinėjome mano bananą. - Jis visada žaidžia pagal savo taisykles.
Ką? Jau penkios.
Einu daryt „Manhatanų“.
Puiku. Atnešiau naujo viskio, kurį reikia paragauti.
- Gal padėtum… - Ne. Gerai.
- Man nepatinka ši mintis. - Priversiu tave.
Jei užtrauksiu „Danny Boy“, neleisk man tęsti.
Gali patikėti, kad mes iš tiesų kartu?
Dieve, eina sau.
Tai ar pažiūrėsi, kas ten?
- Nežinau. - Nagi.
HANA ĮRĖMINČIAU,
BET SPĖJU, TU TAM SKIRI YPATINGĄ
DĖMESĮ. XO - KEROLĖ
VALYMAS
Taip?
Čia aš.
Reikia užbaigti nebaigtus reikalus.
Išvertė Egidija Namavičė