Съжалявам, зайче. Налага се да се повозим с колата.
Джеймс.
Джеймс!
Софи, да се махаме.
По дяволите.
Стана злополука, двама души са ранени. Повикайте полиция.
Злополука?
- Имате ли оръжие? - В плевника.
НЕПОЗНАТ НОМЕР
Ало.
Да, на телефона.
Да, той работи за нас.
Чух трясък зад мен и свърнах назад. Тогава видях въоръжен мъж.
- Познавате ли го? - За пръв път го виждах.
- Какво стана след това? - Тръгна към мен, затова дадох на заден.
Паднах в канавката, слязох от колата и побягнах.
Значи избягахте?
Тръгнах за помощ. Като се върнах, заварих това, което и вие.
А знаете ли кой е шофирал колата под наем?
Искам адвокат.
Облечи се!
- Какво става? - Лукас е мъртъв.
- Намерили са го в поле на 15 км от тук. - Лукас е мъртъв.
- Какво си направил? - Това, което ти не можа.
- Ти ли го прати след дъщеря ми? - Сега пък да не се затъжи за нея?
По дяволите.
Не знам какво е търсил Лукас там. Нямам нищо общо.
Звучиш убедително. Почти си готов за следователите.
Ще са тук след час и ще те разпитват. По-бързо ги разкарай, ще имаш гости.
Какво знаят?
- Не го мисли, вече има заподозрян. - Кой?
Твоят приятел журналистът - Калъм Уолш. Сега се оправи.
Част от уговорката с журналиста.
- Друг знае ли за това място? - Само той.
Ами сега?
Оправяме се, наемаме адвокат и казваме истината.
Какво точно ще постигнем?
Бяха те натикали в багажник, после ни прегазиха.
Ще обясним, че си го убил при самозащита.
- Никой няма да ни повярва, Софи. - Калъм е свидетел.
На него ще повярват, безпристрастен е. Имаме ли друг избор?
Да бягаме, докато все още имаме преднина.
- И после? - Не знам, ще измислим.
Соф, не може да останем тук.
Звъня на Калъм.
КАЛЪМ УОЛШ МОБИЛЕН ТЕЛЕФОН
ТЕС
Адвокатът ти.
Какво правиш тук?
- Имаш нужда от помощ. - Не и от теб.
Като гледам, нямаш голям избор.
Ако искаш, повикай някой да ме изхвърли.
Няма да е разумно, но чувам,
че тя и друг път е карала мъже да вършат глупости.
Информаторката ти за Тес Колдуел ли се представя?
Не е ли Софи Елис?
Познато ли ти е?
Така се е казвала в Сан Франциско близо десет години.
Взела е фамилията на мъжа си. Срещали сте се.
Просто едно от имената й в измамното й битие доста преди теб.
Откраднала е 11 милиона от инвеститори в компанията му.
Тъкмо когато полицията започнала разследване,
скочила от моста "Голдън Гейт".
Някога запита ли се
как е купила онзи скъп апартамент?
Финансите й не ме интересуват.
А може би е трябвало. Използвала те е също като клиента ми.
За собствени цели.
В незавидно положение си, но има измъкване.
Кажи истината на следователите.
Имам силното усещане, че знаеш къде са.
Благодаря за съвета, но ще си наема по-евтин адвокат.
Още един безплатен съвет.
Внимавай на кого вярваш.
Източниците ти само ще загазват
и полицията ще мисли, че имаш пръст в това.
- Благодаря. - Мадам.
Ето те! Добре дошла, скъпа. Какъв ден!
- Как е Куин? - Чух, че рано-рано е станал.
Знам, че традицията е да не го виждам, но искам да говоря с него.
Чакането ще си е струвало, като те види пред олтара.
Това ли е роклята? Може ли да видя?
- Боже, разкошна е! - Благодаря.
- Случи се нещо неприятно. - Наистина ли?
Снощи е станала катастрофа на няколко километра от къщата.
Всички добре ли са?
Боя се, че не. Един от служителите ни загина.
От охраната е.
- Съжалявам. - Благодаря.
От полицията може би ще наминат и не исках да се изненадаш.
- С Хенри ли ще говорят? - Всъщност с Куин.
Защо с Куин?
Видял се е с охранителя по-рано вчера заради сигурността на ергенското парти.
Всичко ще се нареди бързо и празненството няма да е възпрепятствано.
Кой е бил мъжът?
- Знаеш ли как се казва? - Не.
Не е приятно да става точно на сватбата, но не го мисли.
Няма да има проблеми.
Всичко ще се нареди от само себе си.
Нещо ново?
Още не.
Софи.
Има ли нещо, което не ми казваш?
Соф.
Не знам откъде да започна.
Кажи ми.
Бях с мама в нощта, когато тя загина.
Беше уплашена.
Разстроена.
Закара ме с колата до там, беше посред нощ.
Като бях там, където се е случило,
започнах да си припомням.
Имам доказателства.
Казах на Калъм.
- Когато му се обадих първия път. - Какви доказателства?
Убили са мама
и са скрили колата й в гората.
Да ръждясва.
Записах си координатите.
Колата беше единствената останала улика.
Откъде знаеш?
Бях там, намерих я.
Но тогава не знаех какво да мисля.
Не помнех.
Затова избягах.
Елайза мисли, че тя е причината, а всъщност е било заради мама.
Мислех, че ще оправя нещата, но нищо не мога да направя.
- Винаги е било така. - Не е вярно.
Виж ни.
Знам какво крият, но нещо променило ли се е?
Подминах местопроизшествие по път насам. Свързано ли е с нас?
Станала е катастрофа нощес.
На излизане от имота човек от охраната е блъснал друга кола.
Явно тази версия се върти - катастрофа.
И няма виновни, предполагам. Просто поредната трагедия в имота ни.
- За какво говориш? - Знам какво си й казал.
Че майка й е загинала при катастрофа.
- Значи си говорила със Софи? - Да.
- Кога? - Снощи се видяхме.
Повиках я и й казах истината.
Казах й, че трябва да си ходи.
И че семейството ми е способно на неподозирани жестокости.
Ан ми разказа какво е станало, как е загинала майката.
Че майка ми я е убила.
- Защо си я защитавал толкова години? - Тя ти е майка.
Онази жена също е била нечия майка.
Избрах вас, Елайза. Всички вас.
Как очакваш да живея с тази мисъл?
Полицията дойде.
Откъде се познавате с Джеймс Елис?
Бизнес съдружник ми е. Срещали сме се веднъж.
Знаехте ли за кого е женен?
В онзи момент не.
Адвокатът ви ни осведоми за тях. Извършвали са измами в САЩ.
И аз така разбрах. Явно са опипвали почвата и тук.
Какво стана, когато г-н Елис дойде тук вчера?
Нападна ме. Бяхме на лов в гората.
Заплашваше ме, за да измъкне още пари от семейството ми.
Имаше ли спречкване?
Да, но приятелите ми чуха врявата и бързо дойдоха.
- Извадих късмет. - Ще ми кажете ли имената им?
Всички ще са тук днес на сватбата. Може да говорите с тях.
- Сигурен съм, че ще се отзоват. - Какво стана след това?
Бодигардовете ми го извели от имота
и карали зад колата му, за да се уверят, че си тръгва.
Вероятно грешката е моя в случая.
Трябваше да ви се обадя още тогава
вие да се заемете с това вместо мен.
- Благодаря и извинете за безпокойството. - Да.
- Благодаря за отделеното време. - Няма проблем.
Боже мили, Калъм, добре ли си?
Не, но благодаря, че питаш.
- Излизаш. - Как стана?
Имаме адвокати, а ти още си част от редакцията.
Благодаря.
- Но това не е краят. - Наясно съм.
Калъм, това не е като сбиване в метрото. Снощната случка може да съсипе живота ти.
Знам.
Къде е тя, имаш ли представа?
- Те ли те накараха да ме питаш? - Разговарях със следовател.
Боже мой, Джулия, благодаря за лоялността ти.
Най-обезпокоителното е, че ме разпитваха за друг случай.
За Фийби, предишната ти информаторка, която е паднала от балкон в Ница.
И какво те питаха?
Имат телефонни разпечатки. Писал си й съобщения до смъртта й.
Бил си отчаян, търсил си я.
И ме питаха за естеството на връзката ви.
- Как са разбрали? - Няма значение.
Джулия, топят ме.
Трябва да спреш да защитаваш Софи.
Там няма нищо, изиграла те е.
Кажи им къде е.
Още си тук.
Вече трябва да тръгвам за църквата, но първо исках да те видя.
Много си красива.
Каква е тази драскотина над окото ти?
От лова ли е?
Да, някои от момчетата се вживяха излишно.
Всичко наред ли е?
Няма да го бъде.
Не е заради теб, не си виновен ти.
Влюбих се отчасти в семейството ти.
Майка ти сякаш ме разбираше.
Знаеше какво ми е.
Каквото и да мислеше светът за теб и семейството ти,
то беше измислица, но аз знаех истината.
А може би съм грешала.
Заради постъпката им спрямо сестра ти.
Просто са я хвърлили в приют.
Не мога да си затворя очите.
- Тя не е жертва. - Как може да говориш така!
Свързала се е с журналист, иска да разкрие всичко.
За своя облага.
Мъжът от клуба е съпругът й.
Заедно се опитват да изкопчат информация от нас.
Тя - от Елайза, а той - от нас.
За такива хора говорим. Нека сме наясно.
Ако не искаш да се оженим,
разбирам те, наистина.
Но недей заради тях.
Сега отивам в църквата.
А дали ще дойдеш, зависи от теб самата.
- Заповядай. - Благодаря.
Помисли ли си по въпроса?
Кога си тръгваме?
Какво ще правим, Джеймс? Къде изобщо ще отидем?
Не знам.
На мен ми е по-лесно да си го представя.
- Защо? - Защото не ни е за пръв път.
- Какви ги говориш? - Всичко, което имахме,
го бяхме изградили от нулата.
Вземахме от хората неща, които не им липсваха.
Създадохме си съвместен живот.
Исках само това да си върна.
Но сега е различно, ще трябва да бягаме.
А ако винаги си бягала?
Добре ли си?
- Да. - Къде си?
Бях на разпит в полицията, но вече съм у дома. Ти къде си?
В онова жилище, в което ме заведе.
Той там ли е?
- Дай на високоговорител. - Да. Помогни ни.
Ще измислим нещо, ще говоря с адвокати.
- Добре. - Иди до прозореца.
- Виждаш ли двора? - Да.
Ще застана в средата. Дотогава стойте в жилището.
Не излизайте навън и не пускайте никого. Разбра ли?
- Да, ясно. До скоро. - Идвам при вас.
- Уилям, радвам се да те видя. - И аз.
- Готов ли си? - Да.
Виждаш ли ме?
- Да. - Качвам се, да сте готови.
Готови сме.
Какво става?
- Да се махаме. Гъмжи от полиция. - Какво?
Полиция!
Долу оръжията.
- Дал си ни грешен номер. - Какво?
- Къде са? - В 13Б, както ви казах.
- Каза 13Д. - Не е вярно.
Имате го на запис, прослушайте го.
- Сериозно ли говориш? - Знам какво казах.
Не съм виновен, че не разбирате акцента ми.
Помогна им да се измъкнат. Здравата загази.
С моя акцент е "загъзи".
- Кола ли ще задигнеш? - Не знам.
- Всичко наред ли е? - Да, съжалявам.
- Къде отиваме? - Паспортът ти е у мен.
- Какво? - Моят също. Може да си ходим, хайде.
Честито. Прекрасно празненство.
По нищо не личи какво е станало вчера.
Ела да полеем повода.
- Защо си такъв? - Каква е алтернативата?
Да раздухаме случката и да нараним любимите си хора ли?
Не сме го искали, наследили сме го заедно с всичко останало.
Говориш досущ като баща ни. Когато тя научи, какво ще правиш?
Все някога ще разбере. Нищо не остава потулено вечно.
- Единствено тя няма вина. - А аз защо съм виновна?
Стига, Елайза, и ти си гост на това празненство.
Никога не си отказвала покана.
- Недей, къде отиваш? Барът е ей там. - Ще се разходя.
- Как си? - Леко изморен, беше дълъг ден.
Ще се прибираш ли?
- Аз ще го заведа. - Недей.
Остани да се веселиш. Какво ще кажеш, татко? Да се разходим?
Защо не? Благодаря.
- До скоро. - Да.
Ще подремнеш ли?
Реших да полегна малко. По-късно ще се върна.
- Забавлява ли се днес? - Да, беше прекрасно.
Чудесно.
В онази църква
имаме много спомени, нали?
Днес осъзнах нещо.
В онази нощ и Софи е била тук. Когато е загинала Ема.
Чудех се защо повика свещеника тогава.
Той я е отвел, нали?
Да, ти ми каза, че си се погрижил,
а аз се отказах, мислех си, че никога няма да я намеря.
А през цялото време е била на две крачки от тук.
Благодаря, Хенри. Може да тръгваш вече, аз ще се оправя.
Дал си й ново име.
Скрил си я от мен,
защото си знаел, че само така ще престана да я търся.
Ако не бях го направил, нямаше да разполагаш с това днес.
Мислех, че вече си го осъзнал.
Заплаши ли я? Затова ли се появиха посред нощ?
Има ли значение?
Естествено, че има! Онази нощ промени всичко.
След като престъпих тази линия...
Хенри!
Още много други трябваше да престъпя.
Наистина искам да си почина, Хенри.
Бъди така добър.
Наспи се.
Целта ти вече е постигната.
Няма да се помиря с дъщеря си.
Тя не ти е дъщеря. Не е същото.
Какво каза?
Извънбрачна е.
Никога няма да е част от рода Хънтли, докато съм жив.
Хенри! Отвори!
Отвори. Хенри!
Отвори вратата!
Съжалявам, Ема.
Насам.
Какво?
- Софи, какво има? Да вървим. - Исках да се уверя, че ще се измъкнеш.
Не мога все да бягам, искам да оправя нещата.
В противен случай тя ще бъде забравена.
- Не. А ти, Софи? - Аз ще се оправя.
- Допускаш грешка. - Може и така да е.
Навярно ще си нося последиците и от другите ми грешки.
Ето.
Това е твое.
Баща ти ми го даде.
- Това е от сейфа ми. - Да. Паспортът ти и всичко останало.
Ето, вземи.
Парите бяха твои, нали?
Припомних си нещо от пътуването ни в Европа.
Сетих се, като се разхождахме край река Сена в Париж.
Минахме по едно красиво мостче. По-надолу имаше кафене.
Вратата му беше синя.
На прага се целунахме.
Запомнила съм целувката.
И аз.
Скъпа моя, какво правиш тук?
Ела вътре на прекрасното празненство.
Как си могла!
Ан ми каза всичко.
Наистина ли искаш да говорим за това?
Вече и аз съм съучастник, не разбираш ли? Налага се да го пазя в тайна.
Мислех, че тя се е изгубила.
Една жена сам-сама на дъжда.
Хлопаше по вратата.
За пръв път я виждах.
А вие двамата спяхте горе. Ти беше още бебе.
Тя говореше някакви щуротии, били сме искали да й отнемем дъщерята.
Не знаех коя е.
Исках само да я сплаша.
Не знаех, че оръжието е заредено.
Миличката ми.
Как ми се иска да не беше научавала за това!
Беше ужасен инцидент.
Но нека не ни разваля празника днес.
Ало?
Елайза? Какво има?
Съжалявам, сгреших.
Трябваше да ти помогна преди. Искам да го направя сега.
- Виждала ли си снимката с нея? - Да.
Тя стои пред същото дърво.
Гергините, които баща ми винаги рисува,
растат там, сякаш някой ги е посадил.
Сякаш някой е оставил семената.
Видях го пред дървото тази вечер. Беше на колене.
Ами ако тя е там?
СТОЛИЧНА ПОЛИЦИЯ
Какво правиш тук?
- Тръгвай. - Не, няма проблем.
Когато напрежението се уталожи, ми се обади, за да разкажа историята си.
Цялата ли?
Да.
Търсят ви във връзка с убийство, наясно ли сте?
Да, и мога да обясня.
Държим връзка и с "Икономическа полиция" в Сан Франциско.
Изненадаха се, че сте жива.
Мога да им кажа всичко, което ги вълнува, но искам и вие да ме чуете.
Слушам.
Имам информация.
Доказателства за убийство.
За тяло, заровено в имота на семейство Хънтли.
Изненадана съм, че дойдохте тук.
Разбирам.
Не съм сигурна.
- Представяте се като Тес Колдуел, нали? - Точно така.
Едно от фалшивите ви имена. Не само ние ви издирваме, Тес.
Знаете ли, че има и други заповеди за ареста ви?
Заповеди?
- За какво? - Доста хора ви търсят.
Укривате се от много време.
Ще ни кажете ли истината?
Превод на субтитрите Катина Николова