‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Le-am invitat pe Kelly și pe Cherie ‎la mine.
‎Mi-am dat seama ‎însă că Jadore nu avea cu ce să se joace.
‎Ce drăguță e!
‎Având în vedere că nu am o fiică,
‎m-am gândit ‎să mă joc de-a prințesele cu prietena mea.
‎Prințesă!
‎Mă bucură că lui Jadore îi plac ‎diamantele și comorile.
‎Drăguț!
‎Îi arăți lui mami?
‎Ce drăguță!
‎E multă înghețată. ‎Mama îți dă doar jumătate de obicei.
‎Spune: ‎„Arigato!”
‎Arigato.
‎Cu o plecăciune.
‎Cu plăcere.
‎Anna m-a surprins ‎cu o excursie la Paris de ziua mea.
‎Am văzut.
‎M-am distrat de minune… cu Kelly.
‎Pe bune.
‎- Asta e. ‎- Andrew a avut noroc.
‎Cum e să locuiești singură?
‎Necesită adaptare.
‎Sunt obișnuită să stau cu cineva. ‎Am scăpat de toate pozele.
‎- Le pui deoparte sau le arunci? ‎- Nu le arunc. Sunt amintiri plăcute.
‎Am aruncat tot ce ținea de fostul.
‎- Noul iubit va întreba de ele. ‎- Le pui deoparte într-o cutie.
‎Sunt amintiri frumoase. ‎Țin de trecutul tău.
‎Trebuie să le onorezi, să le ții în cutie.
‎Te întristezi când te uiți la ele, ‎dar asta nu înseamnă că vă împăcați.
‎Apropo, ai vorbit cu Andrew?
‎N-am vorbit cu el. ‎Nu l-am mai văzut de atunci.
‎A trecut ceva timp.
‎Serios?
‎- Da. ‎- Deloc?
‎Am tot evitat să răspund ‎la întrebarea despre mine și despre Drew
‎doar pentru că ne-am mai văzut.
‎Nu vreau să-mi mint prietenii,
‎dar m-am săturat să fiu judecată.
‎Vom vedea.
‎Vom vedea, dar nu acum.
‎Nu, e greșit, nu?
‎- Da, e greșit. ‎- Mulțumesc.
‎Mă bucur că suntem de acord.
‎Bună, mamă! Bună, tată!
‎- Ce? Cine e? ‎- Bună!
‎- Am sosit.
‎Ce mai faci? Arăți minunat.
‎Ce bine arăți!
‎Ce mai faci? Bine?
‎Da, mi-e bine.
‎Sunt extenuată doar. A fost o zi lungă.
‎Bei ceva?
‎Da, ce ați făcut azi?
‎Ei bine…
‎- Am fost ocupați. ‎- O să te simți mai bine.
‎Ocupați?
‎- Noroc! Mulțumesc. ‎- În cinstea ta.
‎- De ce bem mereu? ‎- Pentru că asta facem.
‎Jake, detectivul particular, ‎m-a anunțat că mi-a găsit tatăl.
‎S-a mișcat foarte repede.
‎L-a găsit pur și simplu.
‎Kim, vrem să mergem în Vietnam.
‎- Serios? ‎- Da.
‎Poți să mergi
‎și să-ți faci multe masaje.
‎- Să rezervăm un bilet acum. ‎- Da. Doamne!
‎Vreau să-i spun și mamei, dar ezit puțin,
‎deoarece e un subiect sensibil.
‎Și îmi fac griji pentru tatăl meu vitreg, ‎pentru sentimentele lui.
‎Nu vreau să-l fac să se simtă incomod.
‎E masaj obișnuit, nu…
‎Masaj obișnuit.
‎Cinci fete deodată.
‎Te cunosc.
‎- Mamă. ‎- Nu.
‎O să vă spun ceva ‎la care probabil că nu vă așteptați,
‎dar simt că așa e cel mai bine…
‎- Te măriți? ‎- Nu.
‎- Nu, mamă. ‎- Despre ce vrei să vorbim?
‎Știți că…
‎v-am spus
‎că voi angaja un detectiv particular ‎pentru a-mi găsi…
‎tatăl adevărat.
‎- Da, ne-ai spus. ‎- L-a găsit.
‎- L-a găsit? ‎- L-ai găsit?
‎Cred că da. Pare a fi el.
‎N-am știut cum să-ți spun, Dan.
‎- Nu vreau să te fac să te simți incomod. ‎- Chiar deloc. Cum te simți tu?
‎Mă simt ușurată.
‎Regret, dar mă copleșesc emoțiile.
‎- Ai vorbit cu el? ‎- Nu, sigur că nu.
‎Tocmai am primit documentele. ‎Am adresa și numărul lui de telefon.
‎Am informații și despre soția lui.
‎Da? Deci el trebuie să fie.
‎Da.
‎Trebuie să fie, dar nu…
‎Nu știu ce să fac. Am emoții, pentru că…
‎Vrei să-l vezi?
‎Nu știu.
‎Gândește-te. Vezi ce simți.
‎Știi…
‎Să vrea și el să te vadă. ‎Ăsta e alt subiect.
‎Cred că e bine
‎că l-ai găsit.
‎Cred că e bine.
‎- Mă bucur că s-a recăsătorit. ‎- Da.
‎Dacă noua lui soție nu știe că are
‎- …o fiică? ‎- Da.
‎Nu cred că te-a uitat.
‎Nu știu. Ce să fac?
‎E decizia ta, Kim.
‎Tati Dan te iubește mult, ca pe fiica lui.
‎E vorba despre emoții.
‎Pe de o parte, poate fi foarte…
‎foarte palpitant.
‎Îmi doresc ce e mai bine pentru tine, ‎așa că gândește-te bine.
‎- Mulțumesc că mă susțineți. ‎- Totul va fi bine.
‎- Nu. ‎- Va fi bine.
‎Aveam emoții. Îmi pasă de ce gândești,
‎pentru că ești…
‎- Kim, vreau… ‎- Ești tot ce știu.
‎- Sunt tatăl tău. ‎- Așa e.
‎- Îți vreau doar binele. ‎- Mulțumesc.
‎- Bine. ‎- Ce m-aș face fără voi?
‎Știm.
‎Vreau să fiu împăcată. ‎Vreau să scap de întrebări
‎și să construiesc o relație ‎cu tatăl pe care nu l-am avut.
‎Și dacă îl sun și răspunde soția lui?
‎- Dacă răspunde soția lui, îi spui… ‎- Cum îl cer pe el?
‎- Trebuie să fie voce de băiat. ‎- Înțeleg.
‎Vorbește cu Kane.
‎Spune-i lui Kane să sune ‎și să-l ceară pe tatăl tău.
‎Dacă e de acord…
‎- Când te gândești să… ‎- Săptămâna asta.
‎Mă bucur pentru tine.
‎- Sunt foarte fericită. ‎- Da.
‎Mulțumesc, mamă. Și eu te iubesc. ‎Mulțumesc pentru înțelegere.
‎Ești o fiică minunată. Da.
‎Te-ai…
‎îngrășat?
‎Slăbește.
‎M-am îngrășat?
‎Bine.
‎REȘEDINȚA ANNEI
‎Anna?
‎- Aici! ‎- Unde?
‎În bucătărie!
‎- Unde? ‎- În bucătărie.
‎Bună, Kevin!
‎- Nu te-am mai văzut așa casnică! ‎- Mersi. Se întâmplă o dată pe an.
‎Știu că e scandalos ce spun,
‎dar cred că s-a împăcat Kelly cu Andrew.
‎- Glumești? ‎- Nu, nu râd.
‎Nu, știu. E șocant.
‎E foarte stresant.
‎- Am fost la o întâlnire cu Kelly. ‎- Și?
‎Am invitat-o la salsa, ‎am dansat, dar a fost ciudat.
‎Simțeam că nu l-a uitat
‎și oricum ar trebui să ies cu altele.
‎- N-o s-o aștept la nesfârșit. ‎- Nu știu. Poate face asta doar…
‎ca să pară inabordabilă.
‎S-o sun și să aflu?
‎- Nu, o sun eu! ‎- Ar trebui s-o suni.
‎Da!
‎- Da. ‎- 83 de apeluri ratate?
‎Nu știu cum… E ca Instagramul.
‎Nu sunt sigură cum să fac asta.
‎Nu…
‎Uite câte mesaje vocale. 79?
‎Da, dar…
‎Ai de gând să îi suni înapoi?
‎Da, când o să am timp.
‎- Kelly! ‎- Kelly.
‎- Bună, Anna! ‎- ‎Bună, Kelly!
‎- Pot să te întreb ceva rapid, Kelly? ‎- Sigur, spune.
‎Spune-mi că nu te-ai împăcat cu Andrew.
‎Te-ai culcat din nou cu el?
‎- ‎Nu. Ce vorbești? ‎- Juri pe Dumnezeu?
‎De unde ți-a venit ideea?
‎Îmi făceam griji.
‎Mulțumesc. Nu, nu suntem împreună.
‎- Pe bune? ‎- Sigur. Te asigur.
‎Te asigur că nu ne-am împăcat.
‎Bine, trebuie să închid.
‎Mă derutează întrebarea ta. ‎Ți-am spus că nu ne-am împăcat.
‎Bine, am pierdut-o. Sau poate a închis.
‎Mulțumesc mult, Kevin!
‎Nu știu dacă e adevărat.
‎Nici eu nu știu.
‎Dacă se întoarce la Andrew, ‎înseamnă că îi place‎ ‎foarte mult
‎jocul despărții și împăcării.
‎Nu vreau să fiu implicat în asta.
‎Nu m-ar surprinde ‎dacă Kelly s-ar întoarce la Andrew.
‎Era foarte defensivă.
‎Când cineva intră așa rapid în defensivă,
‎e clar că ascunde ceva.
‎- Regret. ‎- Ești cea mai tare.
‎Mă simt mai bine.
‎Doamne, îmi pare rău!
‎E în ordine. Conversația despre Andrew ‎m-a traumatizat.
‎Chiar sunt traumatizată.
‎REȘEDINȚA LUI KANE
‎Pornește-l, Kane.
‎Ce vrei?
‎Întindere, odihnă?
‎Cel mai dur.
‎Întindere.
‎- Nu, nu vreau întindere. ‎- Întindere.
‎- Merge până în spate? ‎- Nu te…
‎Nu ești asiatic. Lasă-ți pantofii la ușă!
‎- Serios? ‎- Da, e-n cultura asiatică.
‎- La ușă? ‎- Întrebi dacă te descalți.
‎- Da. ‎- Ești încălțat.
‎- Sunt pantofi de casă. ‎- Care e diferența?
‎Așa e mai bine.
‎- Ce-ai făcut cu pantofii mei? ‎- I-am scos.
‎Kane, e ca un vibrator uriaș.
‎Te exciți vreodată în scaunul ăsta?
‎Mereu. Stau în el seara câte o oră.
‎- Doamne! Ce? Aici? ‎- Da, o oră în fiecare seară.
‎- Îl… ‎- E curat. Îl dezinfectez dimineața.
‎- În fiecare dimineață? ‎- Da.
‎Sper că azi n-ai uitat.
‎Savurează și taci!
‎Bine. Nu mai vorbesc.
‎Bună!
‎E Postmates.
‎- Cine e? ‎- Livrările!
‎Ce livrezi?
‎- Fată, ți-am adus ‎matcha. ‎- Mâncarea mea?
‎- Las-o în fața ușii. ‎- Salut!
‎- Ce mai faci? ‎- Salut, Kim!
‎- Ți-am adus ‎matcha. ‎- Nu te descălța.
‎- Stai! De ce… ‎- Tare!
‎Credeam că asiaticii se descalță.
‎- Sunt Gucci, deci e în ordine. ‎- Accepți Gucci.
‎- Nu mi-ai luat nimic de amestecat. ‎- Descurcă-te.
‎Ce se întâmplă?
‎Am trecut prin multe.
‎A trebuit să-mi anunț părinții ‎că mi-am găsit tatăl.
‎- Da. ‎- Așa repede s-a mișcat tipul?
‎E foarte rapid. ‎Ai mei mă susțin în totalitate.
‎- Ți-am spus, Kim. ‎- Iar tata…
‎Tatăl meu m-a făcut… eram terminată.
‎Eram terminată, dar mă simt mai bine.
‎Care e următorul pas? Să-l sun?
‎Să-l…
‎- Da! ‎- Crezi?
‎Ce rost au avut toate astea?
‎Întrebarea e ce ai vrea să-i spui.
‎Ce a aflat detectivul?
‎Că e căsătorit. Am datele soției.
‎Se numește Marilyn.
‎Numărul s-ar putea să fie al soției lui.
‎Deci nu pot să sun eu. Înțelegeți?
‎Dacă soția lui nu știe că are o fiică?
‎Aș putea ‎să-i distrug relația cu familia.
‎Poți să te dai drept operator?
‎Sau recuperator?
‎Să vedem cine răspunde.
‎Bună, sunt Kevin de la GEICO.
‎Nu, nu așa.
‎- Nu, nu de la GEICO? ‎- Nu. Haide!
‎Bine.
‎Să stabilim cine sună.
‎- Tu suni. ‎- Ce prostie!
‎Cere-l pe Tony.
‎Tony? Bine.
‎Dacă aș spune că m-a rugat un prieten ‎să aflu dacă îi e bine?
‎- E mai bine. ‎- Asta e!
‎- Ești pregătită? ‎- Doamne, Kevin! Da.
‎Eu nu am emoții. Hai s-o facem.
‎Bine, dacă e el… Ce naiba?
‎- Doamne! ‎- E un semn!
‎- Trebuie să sunăm! ‎- E un semn…
‎- Trebuie să sunăm acum! ‎- Ce-i aia?
‎- Se întâmplă ceva. ‎- Ce se întâmplă?
‎Ce se întâmplă aici?
‎- Ați văzut? ‎- Doamne! A fost demențial.
‎- Să terminăm cu asta. ‎- Bun.
‎- Sună? ‎- Da.
‎Las un mesaj vocal, nu?
‎- Nu trebuie să răspundă. ‎- Bine.
‎- E fix sau mobil? ‎- O fi mobil.
‎- Cine mai are fix? ‎- Toată lumea.
‎Nimeni nu mai are fix.
‎Nu răspunde.
‎Lăsați un mesaj după semnalul sonor.
‎- Lasă un mesaj. ‎- Bine.
‎…apăsați pe unu pentru mai multe opțiuni.
‎Bună! Numele meu e Kevin.
‎Mă interesează dacă e numărul lui Tony.
‎M-a rugat un amic să iau legătura cu dv.
‎Sunați înapoi când puteți. Mulțumesc.
‎Bine, nu?
‎L-am salvat ca „posibil Tony”.
‎- De ce „posibil”? ‎- Nu știm dacă e Tony.
‎- El e. ‎- Nu, nu știm.
‎Ar putea fi soția lui.
‎Unde locuiește?
‎- Știi? ‎- În Carolina de Sud.
‎Tare! Să mergem până acolo.
‎- Da. ‎- Nu!
‎Zboruri spre Carolina de Sud.
‎Nu. Ce să fac? ‎Să-mi pun cortul în fața casei lui?
‎O sunăm pe Anna să ne dea un avion.
‎Au luat-o razna?
‎Dacă nu răspunzi la telefon, ‎nu vin acasă la tine.
‎Trebuie să aștept să văd dacă dă un semn.
‎Trebuie să avem puțină răbdare.
‎- Mergem? ‎- Nu, Kane!
‎S-o facem. Mă plictisesc.
‎Bună! Ce mai faci?
‎Florent, unul dintre prietenii mei buni,
‎e uimitor și e chipeș.
‎E amuzant și foarte francez.
‎Voiam să vină și să-i sărbătorim ziua.
‎Ziua de naștere, ‎de fapt întreaga săptămână.
‎Păzea!
‎Mulțumesc. Păzea!
‎Anna.
‎Face ce vrea. Atenție! ‎Puta!
‎- Anna! ‎- Unde ești?
‎- Bună! Ce mai faci? ‎- E un nou mod de a face cumpărături?
‎Trebuie să clarific niște lucruri ‎cu Kelly.
‎Vreau să-i acord prezumția de nevinovăție ‎pentru ce am simțit la telefon. Țin la ea.
‎Eu stau pe interior. ‎Tu urcă pe picioarele mele.
‎Cum ajung… Stai!
‎Anna e foarte aventuroasă.
‎- Urcă pe picioarele mele. ‎- Ești sigură?
‎Nu sunt sigură de nimic.
‎Kelly, orice ai face, nu te panica.
‎E grozav!
‎- Doamne! ‎- N-am mai făcut cumpărături așa.
‎E metoda Annei.
‎- Faceți loc! ‎- Faceți loc!
‎Dumnezeule!
‎Anna e unică în tot ce face.
‎Când face asemenea lucruri, ‎mă simt ca în preajma unui copil.
‎Bine, haide. Vino!
‎Kelly.
‎Vă rog să urcați pe trotuar.
‎Ia-ți pantofii.
‎- Trebuie să urcăm pe trotuar. ‎- Nu.
‎- Să urc? ‎- Da.
‎O mână de ajutor?
‎- Te țin. ‎- Ajutor!
‎Mă ții? Tu m-ai dat jos.
‎- Doamne! ‎- Bine.
‎- E foarte… ‎- Nu face mișcări bruște!
‎Parcă suntem în ‎Titanic.
‎Jack!
‎Mă concentrez. Nu sunt…
‎Ne așezăm puțin?
‎- Da. ‎- Bine.
‎Era să murim.
‎- Aventură mai mare nu-mi trebuie. ‎- Ai ieșit cu un Power Ranger.
‎Nu eu sunt Power Ranger.
‎- Kelly, fii sinceră. ‎- Da.
‎Pe bune acum. Te-ai întors la el?
‎Nu. Și…
‎Sinceră să fiu, m-ai prins nepregătită ‎când m-ai sunat.
‎Nu înțelegeam ce te-a apucat.
‎De asemenea, m-ai luat ‎cu: „Nu mai minți. Spune adevărul.”
‎Ți-am spus că nu mint.
‎Știu. M-am gândit ‎că îmi vei spune adevărul.
‎Ai auzit asta de la cineva?
‎Oamenii fac asta mereu.
‎M-am săturat să vorbesc despre asta. ‎O iubesc pe Anna, dar îmi doresc să…
‎renunțe.
‎De ce crezi ‎că bănuiește lumea că v-ați împăcat?
‎Habar nu am de ce.
‎Vezi tu…
‎Nu știu.
‎Nu te uita la mine.
‎Cine a spus asta, Anna?
‎- Cine răspândește zvonul? ‎- Dacă nu e secret.
‎- Este? ‎- Nu știu.
‎Ce?
‎Kevin mi-a zis că te-ai împăcat cu Andrew.
‎Kevin? Nici nu vorbesc cu el!
‎Dar ai ieșit cu Kevin.
‎Dar, dar n-a fost nimic.
‎De ce ar spune așa ceva? Ce nebunie!
‎Vreau ca prietenii să mă susțină. ‎N-am cum să merg mai departe așa.
‎Fabulos!
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Mă bucur să te văd.
‎E din gheață?
‎E drăguț.
‎Ce drăguț!
‎- Cherie! ‎- Bună!
‎Doamne, arăți așa…
‎Nu știam că e o petrecere elegantă!
‎E o petrecere dedicată diamantelor.
‎Cum merge cu Andrew? Stați de vorbă?
‎M-am săturat de subiectul ăsta!
‎Bine, nu e nevoie… ‎N-am mai vorbit despre asta.
‎- La mulți ani! ‎- Mulțumesc.
‎Mult sclipici!
‎Anna a sosit?
‎Anna, lasă-ți părul sau diamantele!
‎Anna dă o petrecere cu diamante ‎pentru Florent, prietenul ei.
‎El a venit de la Paris, ‎iar ea a dat totul.
‎Anna Shay nu are buget. ‎E foarte generoasă.
‎Dar, evident, ‎întârzie la propria-i petrecere.
‎Anna!
‎Anna! Pot să urc?
‎- Unde e Anna? Pot să urc? ‎- Să nu cumva să urci!
‎După tot ce s-a întâmplat, ‎n-am dreptul să urc.
‎Anna? Cioc-cioc!
‎Simt că ar trebui să urc.
‎Nu-ți mai băga nasul.
‎Nu-mi bag nasul. ‎Dacă e Kane sus, merg și eu.
‎Doamne, ce e aici? Trebuie să mă opresc.
‎Ce e asta?
‎Înghețată.
‎Deci nu ne așezăm la cină.
‎Nu ne așezăm.
‎Am mâncat paste.
‎Mai vreau trufe.
‎Nu știu de unde a pornit zvonul…
‎Despre ce?
‎Toți mă întreabă ‎dacă m-am împăcat cu Andrew
‎și se pare că a pornit de la tine.
‎M-am săturat să mă repet și să explic.
‎Toată lumea spune că mint.
‎După tiparul ăsta funcționezi.
‎Așa e.
‎E diferit de data asta. S-a mutat.
‎Nu știu ce să mai cred.
‎Așa credeam și eu.
‎Dar nu e adevărat. N-a dormit la tine?
‎Vorbesc serios.
‎Ne e bine amândurora.
‎Simt că trebuie s-o uit pe Kelly,
‎să-mi iau gândul de la ea și să-mi spun:
‎„Uite, dacă își revine…”
‎Poate că n-o va face. Cine știe? ‎Trebuie să-mi văd de viață.
‎Te conduc doi bărbați.
‎- Bine. ‎- Fiindcă ești regină.
‎Salut, prieteni!
‎La mulți ani!
‎- N-am avut timp să-l împachetez. ‎- Să vedem!
‎- E ciocolată? ‎- Să vedem.
‎- Nu e ciocolată. ‎- Uimitor!
‎Pune-o.
‎Doamne!
‎- E uimitor. ‎- Mulțumesc.
‎La mulți ani!
‎Sărbătorim prietenia veșnică, ‎chiar dacă sună siropos.
‎Iar diamantele sunt veșnice.
‎Te iubesc.
‎Am impresia că se mărită.
‎Frate…
‎m-am întâlnit cu Kim ‎și cu mama ei la prânz.
‎Le-am spus ‎despre ședința mea de hipnoterapie.
‎Stai! Ce hipnoterapie?
‎- Nu ți-am spus? ‎- Nu!
‎La naiba!
‎Nu credeam că va funcționa, ‎dar am intrat brusc în hipnoză.
‎- Da. ‎- Apoi, am deblocat
‎ceva cu mama mea și teama…
‎ei de a avea un copil, ‎pentru că nu și l-a dorit.
‎- La naiba! ‎- Nu credeam că voi simți asta.
‎- Doamne, ce nebunie! ‎- Am simțit împăcare.
‎Kim nu vrea să-și găsească tatăl,
‎chiar dacă știm unde e.
‎Ce-ar fi dacă…
‎Amândoi?
‎…l-am căuta noi.
‎Văd cum…
‎m-a ajutat pe mine această împăcare.
‎- Desigur. ‎- Chiar dacă ești respins…
‎Acea respingere mi-a adus împăcare.
‎Poate că îi va prinde bine.
‎Ce propui să facem?
‎Știm unde locuiește.
‎Da, avem adresa lui.
‎Să mergem!
‎Nu se va supăra Kim? Eu sunt de acord.
‎- Nu-i spunem. ‎- Ar trebui s-o susținem.
‎- Să nu-i zicem? ‎- Nu-i zicem.
‎- Nu-mi asum responsabilitatea. ‎- Nu tu.
‎- Eu o fac. ‎- Bine.
‎Insist să mergem în Carolina de Sud,
‎fiindcă nu cred ‎că Kim știe ce e bine pentru ea.
‎Trebuie să-i ascundem lui Kim,
‎pentru că va face ‎tot ce-i stă în puteri să ne oprească.
‎Dacă rezultatul va fi unul pozitiv, ‎va fi fericită.
‎Nu-mi plac și nu mă pricep ‎la jocuri de noroc, dar merită să încerc.
‎- Bine. O facem. ‎- Bine.
‎- Nu vreau să fiu răpit. Serios. ‎- Cine ar vrea să te răpească, Kane?
‎- Toți vor asta. ‎- Cine?
‎Mulți oameni!
‎- Pot să-ți sugerez ceva? ‎- Da.
‎Nu purta bijuterii.
‎E înșurubată pe mână.
‎Doamne! Ce e asta?
‎E înghețată cu azot.
‎- Am respirație de dragon. ‎- Ce?
‎- Cu bine! ‎- Pa! Noapte bună!
‎- Pa, mulțumesc! ‎- Pa! Mi-a părut bine.
‎A fost uimitor.
‎Bună, prieteni! Doamne!
‎Uite pe cine am găsit.
‎Uite cine a ajuns în sfârșit!
‎Regret, Christine.
‎- Plecăm. ‎- Cum adică?
‎- Ce e? ‎- Ai întârziat.
‎S-a terminat deja cina?
‎- Da. ‎- Dar e petrecerea ta.
‎- Mersi, Anna. ‎- Da.
‎Am respectat invitația.
‎Bine.
‎Pe invitație scrie ora 21:00.
‎Cățeaua mi-a trimis ora greșită. ‎M-am făcut de râs.
‎Iar m-am făcut de râs.
‎Sunt…
‎Sunt derutată.
‎Am invitat-o mai târziu decât pe ceilalți
‎ca să nu am de-a face cu ea.
‎Carolina de Sud, bună dimineața!
‎Ești un idiot!
‎- Doamne! Au Louis Vuitton! ‎- Louis Vuitton!
‎- Poți opri aici? ‎- Nu.
‎Sunt încântat să fiu în Carolina de Sud. ‎N-am fost niciodată în sud
‎și abia aștept să văd ce e în zonă ‎și care e trendul.
‎„Tată, poate nu mai vreau să stau în LA. ‎Lasă-mă să mă mut în Carolina de Sud.”
‎Să luăm calul.
‎E Ferrariul cailor?
‎- Da. ‎- Da!
‎- Sperii calul! ‎- A fost tare.
‎- Locul ăsta e bântuit? ‎- Unii așa spun.
‎Nu? Am văzut undeva scris „fantome”.
‎- E minunat. ‎- Nu-i așa?
‎Sunt palmieri ca în California.
‎E o stradă frumoasă. ‎Seamănă cu Rodeo Drive.
‎De aici vin palmierii? Din sud?
‎Nu, palmierii vin din Palm Springs.
‎Nu cred că sunt din Palm Springs.
‎- Ce mama… ‎- Ce e?
‎E steagul Confederației!
‎O să fac o poză acolo.
‎Nu faci poze cu drapelul Confederației!
‎- Nu sunt confederat. ‎- Nu.
‎Pa, căluț!
‎- A mulțumit. ‎- Pa!
‎De ce fug?
‎S-au speriat.
‎Se tem de asiatici?
‎Asiaticii sunt aici!
‎- Am venit să vă cumpărăm proprietățile! ‎- Am ajuns, târfelor!
‎Am venit să vă cumpărăm casele!
‎I-ai speriat. Nu dispar așa repede.
‎I-au speriat asiaticii?
‎- Din cauza asta. ‎- Nu pleacă de obicei?
‎- Aveți nevoie de susținători? ‎- Da.
‎Vă fur steagul pentru o poză.
‎Bine ai venit…
‎- Doamne! Mor! ‎- …la primul tău Airbnb.
‎Vezi? E ca acasă.
‎E chiar drăguț!
‎Ce spunem când ajungem?
‎Sunt prietenul lui Kim.
‎Ce faci?
‎Îi învăț limba.
‎Scuze.
‎Încearcă să spui asta.
‎Nu e cocaină!
‎S-o spunem în engleză.
‎Dacă o dăm în bară, ‎vom distruge o prietenie.
‎Ar trebui să repetăm.
‎Salut!
‎Sunteți…
‎Ăsta e unul dintre scenarii.
‎- A fost bine. ‎- Sigur că a fost bun.
‎- Bună, sunt Kevin. ‎- Bună!
‎Bună! Sunteți Tony?
‎- Posibil. ‎- O cunoașteți pe Kim?
‎Cine ești și ce cauți în casa mea?
‎- Ieși din casa mea! ‎- Bine. Nu sunt în casa dv.!
‎Nu sunt în casa dv.!
‎Și acesta e un scenariu posibil.
‎Voi încerca să bat eu la ușă,
‎deoarece am un chip mai sfios.
‎- „Sfioz”? Știi ce înseamnă? ‎- Sfios. Caută pe Google.
‎- Bună, ce mai faceți? ‎- Bine. Cine ești?
‎Sunt Kane, din LA. Încântat, domnule.
‎Sunt soția.
‎- La naiba! Nu e ușor. ‎- Nu, prietene!
‎Kane, mă sperii. Încetează!
‎- Hai să facem asta. ‎- Să mergem. Bun.
‎Kim Lee, facem asta pentru tine.
‎Da.
‎Hapciu.
‎- E pentru tine. Pentru Kim. ‎- E pentru tine.
‎Să nu cumva să mă dai în judecată.
‎Va mai arunca în tine cu o sticlă. ‎Cu o apă.
‎Probabil că da. Simt că o să vărs.
‎- Nu! ‎- N-o să vomit.
‎- Eu bat la ușă. ‎- Nu, o să bat eu.
‎Mi-e teamă. Nu știu încotro mergem.
‎Habar nu avem de cine vom da.
‎Nu știm dacă e sigur. Nu am în apropiere ‎un hotel de cinci stele cu portar.
‎Sper că e acasă.
‎Și eu sper. Am bătut atâta drum…
‎- Futu-i, am ajuns! Doamne! ‎- Aici e?
‎Nu, Kevin! E prea real.
‎Nu au mașină în față. Ce crezi?
‎Stai! Hai să aruncăm o privire… ‎Nu e nimeni.
‎- Poate că nu are mașină. ‎- Sau nu e acasă.
‎Hai să ne prezentăm.
‎- Bună! Suntem agenți imobiliari. ‎- Nu.
‎Scenariul ideal ar fi ca „posibil Tony” ‎să iasă cu noua lui soție,
‎să ne ofere biscuiți cu sos ‎și să ne invite în casă.
‎„Sigur că am o fiică pe nume Kim. ‎Mi-a lipsit.”
‎Pe de altă parte, ‎„posibil Tony” poate ieși
‎îmbrăcat în drapelul Confederației, ‎cu o pușcă în mână
‎și ne spune să dispărem din pragul lui.
‎Nu știu dacă aici locuiește cineva, Kevin.
‎Stai. Aruncăm o privire pe fereastră?
‎Nu, va părea ciudat, amice.
‎Bine, fă-o.
‎Ar trebui să încerci.
‎Bună!
‎E cineva?
‎- Ce? ‎- Văd fotografia unei vietnameze.
‎- Da? ‎- Da.
‎Ești… Unde?
‎E o asiatică. ‎Sigur locuiește un asiatic aici.
‎- Doamne! ‎- Doamne, văd o fotografie…
‎- E… ‎- …a unui tip.
‎Sigur sunt asiatici.
‎Suntem în locul potrivit.
‎Ce șanse sunt să ajungem în fața unei case ‎în care e fotografia unor asiatici?
‎Cred că suntem în locul potrivit.
‎Par prietenoși. Nu mă tem. ‎Suntem asiatici. N-o să ne împușcăm.
‎Am văzut mișcare în vecini. ‎Dacă nu răspund vecinii,
‎mergem vizavi.
‎Știu că sunt acasă.
‎Sper să fie asiatici.
‎- Bună! Ce mai faceți? ‎- Bună! Kevin.
‎- Kevin? ‎- Kevin. Îmi pare bine.
‎- El e Kane, prietenul meu. ‎- Bună!
‎Îl căutăm pe… ‎Locuiește vreun Tony în zonă?
‎- Vă cunoașteți vecinii? ‎- Nu.
‎- Nu e niciun Tony în zonă. ‎- Nu vă știți vecinii?
‎Pe vecinul meu îl cheamă Michael.
‎- Michael. ‎- E asiatic?
‎- E vietnamez. ‎- Vietnamez, nu?
‎- Michael? ‎- Michael, da.
‎Îi știți numele de familie?
‎Nu-i știu numele de familie, ‎dar știu că e vietnamez.
‎Unde lucrează? E…
‎Lucrează la salonul de manichiură…
‎- Știți unde? ‎- Nu știu.
‎Michael?
‎Stai. Să fie Tony Michael?
‎E Michael Tony? Să fie aceeași persoană?
‎Și-a schimbat numele?
‎Și-a schimbat numele ca să nu fie găsit?
‎- E însurat? ‎- E însurat. Da.
‎S-a recăsătorit.
‎- Mai mult de atât nu știu. ‎- Atât știți? Michael.
‎Salonul de manichiură. Bine.
‎Mulțumim pentru ajutor.
‎- Mulțumesc mult. ‎- Mulțumim.
‎Mulțumesc. Pa!
‎Mulțumesc.
‎Lucrurile s-au complicat.
‎Trebuie să aflu cine e Michael, ‎așa că l-am sunat pe detectiv să-l întreb.
‎Mi-a spus ‎că e alt contact al „posibilului Tony”.
‎Mi se părea că nu are sens.
‎Eram sigur că e unul și același.
‎Poate că ne apropiem. Cine știe?
‎- Bine. ‎- Bine.
‎- Alo? ‎- Bună, sunteți Michael?
‎Da.
‎Bună, Michael! Sunt Kevin ‎și sunt cu Kane, amicul meu.
‎Ne întrebam dacă știți vreun Tony, ‎iar numele de familie…
‎- Pe cine? ‎- Tony. Știți vreun Tony?
‎Nu.
‎- Nu? ‎- Întreabă-l de Kim.
‎- Nu. ‎- O știți pe Kim Lee?
‎- Kim Lee. ‎- Da, Kim Lee.
‎- Nu, domnule. Nu știu. ‎- Nu?
‎- Bine. ‎- Nu știu. Mulțumesc.
‎- Bine. Mulțumesc. Pa! ‎- Mulțumesc.
‎Mă derutează ‎că Michael nu știe niciun Tony. Asta e…
‎Dar când a auzit de Kim Lee, ‎a spus nu și a închis.
‎A închis destul de rapid. ‎Parcă l-ar fi agitat ceva. Asta am simțit.
‎Serios?
‎Doamne!
‎Doamne, ce multe furnici!
‎- Multe furnici. Nu le omorî! ‎- Bine.
‎Prea multe furnici! Nu le omorî.
‎Ador insectele.
‎Am nevoie de răspuns. ‎Vreau să-i dau un răspuns lui Kim.
‎Trebuie să aflăm mai multe ‎și să nu renunțăm.
‎Vreau să-l găsesc pe tatăl lui Kim.
‎Câte saloane de manichiură sunt?
‎- Nu? ‎- Caută pe Google.
‎- Câte saloane vietnameze? ‎- Da.
‎Să vedem. Yelp.
‎- 3 km. ‎- Sunt doar 3 km. Să mergem.
‎În cel mai rău caz, ‎ne alegem cu o manichiură.
‎Sigur. Nu avem nimic de pierdut. Hai.
‎Parcă soluționăm o crimă.
‎Știu.
‎Am nevoie de o manichiură.
‎- Îți faci manichiura. ‎- Să-mi facă Michael manichiura?
‎E îngrozitor.
‎Șezi!
‎Salută.
‎Arăți bine!
‎Cadouri!
‎Ce-ați mai făcut?
‎Îl oboseam puțin ‎ca să nu stea treaz la noapte.
‎- L-ai dus în parc? ‎- Azi nu, de aceea ne jucăm acum.
‎Ce mai faci?
‎Totul bine.
‎- Tu cum ești? ‎- Bine.
‎- Da. ‎- Am lucrat.
‎M-am spetit, m-am mutat.
‎Am filmat.
‎Voiam să-ți arăt un poster. ‎Îl poți vedea pe Sunset.
‎Care panou?
‎- E pentru Tanqueray. ‎- Reclama ta.
‎Da, diseară o dăm pe Tanqueray.
‎Te-ai mutat în noua locuință?
‎Da.
‎E ceva temporar. ‎E o casă frumoasă în Benedict Canyon.
‎Îmi place. Să vii s-o vezi.
‎Suntem în regulă
‎ca prieteni sau…
‎Cred că m-ar deranja doar lipsa ‎de sinceritate. Dacă în pauza asta
‎ai ieși la vreo întâlnire fără să-mi spui ‎sau cu cineva cunoscut…
‎M-ai înjunghia în spate și m-ai trăda.
‎Ai ieșit cu cineva la întâlnire?
‎Ai acceptat?
‎E clar că ai aflat, ‎de aceea mă interoghezi.
‎- De aceea pui întrebările astea. ‎- Ce răspunzi?
‎Am ieșit cu Kevin.
‎E treaba ta, ‎dar nu-mi place să fiu mințit.
‎Te-ar supăra să ies cu Kim ‎și să nu-ți spun?
‎Te-ar răni?
‎Cred că da.
‎Ar fi trebuit să știu.
‎Să-ți faci de cap cu fostul ‎nu e o alegere bună.
‎N-are rost să ne vedem.
‎E mai ușor așa.
‎Normal că sunt supărat, îndurerat
‎și mă simt înjunghiat în spate. Pe bune!
‎Dar simt că ușa e încă deschisă.
‎E nevoie de timp.
‎Ai grijă de tine.
‎Bine. Am poze.
‎- Seamănă cu Kim? ‎- Ar trebui să facem un selfie cu el.
‎- Asta e. ‎- Kim, cine e tăticul tău?
‎Exact. Trebuie să facem un selfie cu el.
‎Am sugerat că va fi amuzant.
‎Aveam 1% șanse ‎să-l găsim pe tatăl lui Kim,
‎dar acum ne-am apropiat foarte mult.
‎Ar putea fi noua mea pasiune. ‎Aș putea să mă fac detectiv.
‎Poate în weekenduri.
‎Suntem foarte aproape.
‎Ce e locul ăsta?
‎Să mergem.
‎Doamne! Am emoții.
‎Ne descurcăm.
‎Suntem aici. Hai să aflăm.
‎Exact.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Bună, e vreun Michael aici?
‎- Da. ‎- Bună!
‎- V-am sunat cumva mai devreme? ‎- Da.
‎- Dv. erați? ‎- Era numărul dv.?
‎Suntem din LA și am primit datele dv.
‎Prietena mea își caută tatăl. Kim Lee?
‎- O știți pe Kim Lee? ‎- Pe tatăl ei? Nu știu.
‎Vă arăt o poză cu ea?
‎Da.
‎N-am mai văzut-o.
‎- Nicio Kim Lee? ‎- Ați purtat vreodată numele de Tony?
‎- Nu. ‎- Nu?
‎Înainte, locuiam în Long Beach.
‎- Long Beach, California. ‎- California.
‎Da. Am locuit acolo o vreme.
‎E vietnamez. ‎E asiatic. Are vârsta potrivită.
‎Se potrivește descrierii.
‎Ar putea fi tatăl lui Kim. ‎Am putea vorbi cu tatăl lui Kim.
‎Deci Kim…
‎De aceea m-ați căutat ‎și m-ați întrebat de ea?
‎- Da. ‎- Da.
‎Nu. Vă spun că nu știu.
‎- E în regulă. ‎- Nu știu.
‎- Vrem să știm. Am zburat șapte ore. ‎- Am zburat mult.
‎- Mult. ‎- Ați greșit familia.
‎- Nu-i nimic. ‎- Mulțumim că ne-ați primit.
‎Michael neagă totul.
‎Nu ne privește în ochi. Știu că minte.
‎Cred că se teme să spună adevărul.
‎Nu cred că vrea să fie găsit. ‎Dar știu că el e tipul.
‎Am bătut atâta drum, Kevin.
‎Am zburat șase ore.
‎Am făcut tot ce…
‎Știu că am făcut tot ce am putut, dar…
‎Nu e răspunsul pe care l-am dorit, ‎dar e un răspuns.
‎- Cel puțin am… ‎- E un răspuns. Doar asta contează.
‎Ar trebui să sune el. Depinde de el, nu?
‎Depinde de el. ‎I-am dat toate informațiile.
‎Să-i spunem lui Kim?
‎Nu știu. Nu mai vreau ‎să mă gândesc la asta. Am obosit.
‎Sunt atât de obosit!
‎Ce zi!
‎Îmi pare rău pentru Kim.
‎- Se va simți rănită oare? ‎- Cum adică?
‎L-am găsit…
‎- E în viață și e teafăr. Muncește. ‎- Da.
‎Nu e tânăr.
‎Câți ani mai are? 20, cel mult 30 de ani.
‎Nu aș vrea să rateze Kim această ocazie.
‎Am simțit că și-ar fi dorit să spună…
‎să recunoască.
‎Dar nu a putut. ‎Pentru că a fost luat prin surprindere.
‎Trebuie să-i spunem.
‎Da, trebuie să-i spunem.
‎Nu știu cum să-i explic lui Kim. ‎E mai rău decât ne așteptam.
‎Cum ar fi să-i spunem că i-am găsit tatăl, ‎dar că nu vrea să aibă de-a face cu ea.
‎E cel mai prost scenariu.
‎Cum să-i spunem?
‎Eu sunt sigur că e tatăl ei.
‎Înțelegi?
‎Știu. Cu siguranță e tatăl ei.
‎Să ne culcăm.
‎- Da. ‎- Nu mă mai pot gândi la asta.
‎Sunt frânt.
‎Sună „posibil Tony”!
‎- Cum? ‎- Jur!
‎Cum?
‎Bună, sunt Kevin.
‎Tony.
‎- Bună, Kevin! ‎- Bună!
‎L-ați căutat pe Tony, nu?
‎Subtitrarea: Linda Pricăjan