EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
ANNA SHAYS HERSKAPSHUS
-Jeg er klar. -Blir det yoga?
-Ja. -Har du prøvd yoga før?
En gang.
Hva slags yoga? Sove-yoga, tøye-yoga eller styrke-yoga?
Det er så mange varianter.
Vet ikke, det var med Russell Brand.
Vis hva du kan.
Naken yoga…
-Vent, vi har ikke… -Anna, hva driver du med?
-Ta det på alvor. -Hallo!
Jeg har yogalærer! Der er han.
Jeg tenkte, hva kan vi finne på utenom en spa-dag?
Jeg snakket med en venninne, som sa:
"Hvorfor ikke prøve yoga? Lei en instruktør."
-Er det yogalæreren? -Ja, fordi…
-Hei, Kane. Hyggelig. -Hei.
Man kjeder seg aldri med Anna.
Enhver opplevelse som virker normal for en vanlig person,
blir en livsopplevelse med Anna.
Pust ut gjennom nesa også.
Bøy knærne lett.
Armene opp, håndflatene parallelt.
Herfra, håndflatene ut,
med strake bein, strekker vi oss mot tærne.
Jeg når ikke.
Unnskyld.
-Hei! Så fin du er! -Hallo!
Du store. Har du på deg yoga-klær og diamanter til daglig?
-Ja! -Christine, hva har du på deg?
Det er en yoga-time!
-Ingen sa det var yoga-time. -Det var spontant.
Jeg trodde det var cocktails, ingen sa det var yoga.
Da Christine hang meg ut på festen sin, ble jeg sjokkert.
Jeg vet at enkelte her
er anal-entusiaster.
-Anna. -Hva? Jeg?
Anbefaler du yoga i dette antrekket,
eller har du noe jeg kan ha på meg?
Jo da.
Jeg er skuffet over at jeg ikke var kritisk til Annas invitasjon.
-Badekåpe eller leggings. -Leggings.
Hun inviterte meg på cocktails. Jeg burde ha tolket det som:
"Jeg skal drepe deg, Christine."
Ok, folkens.
-Skal du gjøre yoga sånn? -Yoga i Gaultier. Da gjør vi det.
-Gidder du? -Vil du ha hjelp?
-Så klart. -Takk, sir.
La oss se.
-Legg hånda på skulderen min. -Jeg rygger litt.
-Takk. -Ingen årsak.
Ok, Anna.
Alt i livet har konsekvenser.
Jeg strekker meg ned mot tærne.
Jeg kryper framover.
Vi holder "Hund som ser ned" for å varme opp.
Så føres hofta bakover.
Hva er dette? Dette er sprøtt, Anna!
Jeg er varm.
-Se på hoftene. -Herregud, hva er dette?
Anna, hva slags yoga har du bedt oss på? Dette er ikke yoga!
Så sklir jeg rundt.
Sklir han i kråkestilling for deg daglig?
Å, du store. Jeg er gift, det er ikke hun!
Hva skjer? Dette er et bakhold.
Christine er utilpass. Hun ser på meg og vil ha hjelp.
Øynene hennes sier: "Hjelp meg, Kane."
Jeg bare: "Nei!"
Jeg tenkte: "Jeg vet hva Anna gjør."
Det var for å dumme ut Christine.
Jeg er nøytral, jeg er bare tilskuer til showet.
Jeg løfter hendene, og griper midjen.
Så løfter jeg.
Ta henne vekk!
-Ta henne med hjem. -Nå får jeg trøbbel!
Anna, gjør det, du!
En av reglene i sosial krigføring
er å aldri la motparten se deg svette. Jeg svetter ikke naturlig,
og nekter å la henne se meg svette i det skitne, hjemsøkte huset hennes.
Anna deler sine seksuelle eventyr med oss, og jeg digger det.
En gang til mot høyre, og igjen…
Fantastisk!
KEVINS HJEM, HOLLYWOOD VEST
Hallo?
-Kommer. -Kevin!
-Kane? -Tar du imot gjester sånn?
-Ja, du er hjemme hos meg. -Hei.
Beklager, jeg messet.
-I det der? -Ja, jeg sto nettopp opp.
-Hva er det? -Så respektløst.
-Hvorfor det? -Seriøst!
Når vi messer, er det liksom et hellig sted.
Tenk å gå i kirka i undertøyet.
Herregud, Kevin. Vis litt sunn fornuft.
Besøker du din mor i trusa? Vis respekt.
Kevin, kan du mate gjesten din?
-Vil du ha vann? -Mineralvann.
-Penger til meg? -Nei, ikke penger!
Jeg kontaktet stedet jeg ble adoptert fra,
for å finne mine biologiske foreldre.
-Ok. -Så…
Jeg leser det høyt.
"Kjære Mr. Kreider." Det er meg.
"Vi har mottatt din henvendelse om adopsjonsinformasjon.
Dessverre kan ikke retten gi deg…
…mye informasjon, siden det ikke fins detaljer i arkivet
om identiteten til dine foreldre, eller en original fødselsattest.
Far, ingen informasjon.
Mor, ingen informasjon."
Det står "forlatt barn".
Få se.
"Slektsnavnet Kim, og familiens opprinnelse, Hongyun,
oppgis i tråd med rettens godkjennelse."
Ja. 10. april, 1986.
-Vet de hvem de er, men vil ikke si det? -Få se. Ok.
"Husk at internasjonale adopsjonsarkiver
ikke inneholder informasjon som muliggjør søk etter…"
Så hva faen var vitsen?
-Vil du finne dine foreldre? -Ja.
Dra til Korea.
Ikke sant?
Ingen vil være et ukjent ledd i sin historie.
Jeg vil vite hvor jeg er fra, min opprinnelse.
Hvorfor ga de meg vekk?
Var det et forbudt forhold?
Ville de ha en jente, og jeg skuffet dem?
Var det en skilsmisse? Var det økonomi?
Lå det mer bak?
Jeg kan finne på alt mulig, men jeg vil vite hva årsaken var.
Jeg vet bare ikke.
CHERIE OG JESSEYS HUS
Tror ikke det er kjøtt i det.
Wow.
Wow. Jadore, vil du ha?
Veldig godt.
Vet du hvor mange kalorier en månekake har? 500.
Fem hundre.
Er det en ny ring?
Ny ring? Nei, den er gammel.
-Trodde Jessey hadde fridd. -Nei, han har ikke det.
En billig ring å fri med.
Jeg ryddet ut mye, men beholdt mye av medisinen, i tilfelle noen…
Bestemor?
Jeg fjernet mye av det farlige.
-Ja, bestemor. -Bestemor.
-Buddha.
-Nei, det er ikke bestemor. -Bestemor kan være Buddha.
Jeg har ryddet ut mye, men vil ikke rydde ut…
Jeg vil, men jeg vil ikke.
Ja, kvitt deg med dette. Ta vare på bildene.
Det som gjør deg glad.
Det viktigste er, når du ser på tingene hennes, hva gjør deg glad?
Det er viktigst. Blir du trist, kast det.
Jeg øver på å gi slipp.
Om deg ikke hjelper deg, og ikke gjør deg glad, bare kast det.
I buddhismen, når du gir slipp på verdslige ting,
kan du se at ånder er ekte, og definitivt fins blant oss.
-Jeg har ikke lagt det bak meg. -Hva betyr det for deg?
Vil du snakke med henne? Kommunisere?
Jeg vil vite når vi møtes igjen.
Jeg tror definitivt at Cherie prøver å gi slipp,
men samtidig bor hun i samme hus som moren bodde i,
og lurer på: "Er hun her enda?" Det er nok spørsmålet.
Jeg liker å vite at mamma er her, på en måte.
Ja, forsoning kan være: "Mamma er her,
bare i en annen form,
og det er greit." Hedre dem på best mulig måte,
og ta deg av Jadore best mulig.
-Ikke sant? -Ja, de holder meg i aktivitet.
Det er alltid to stemmer i hodet når det gjelder Drew. Én Kelly sier:
"Kelly, få ham ut av huset. Det er ille, du leker med ild."
Takk. Skål.
Fin kveld.
Den andre Kelly sier: "Så snill han er. Han har forandret seg."
Du er vakker.
-Takk. -Vær så god.
Og den andre Kelly gir alltid den første Kelly juling.
Hvorfor har du "Kjærlighet suger" på skjorta?
Jeg biter, det vet du jo.
-Det er en vampyr-greie. -Ja.
Nå tok jeg den, det er en vampyr som suger.
Ja vel.
Ok, det er stilig.
Skål for suging.
Vi setter oss ned.
Har vi en brikke?
Du føler deg ikke rar?
Føler du deg rar?
-Av og til. -For hva da?
Jeg vet at jeg flørter med deg.
Flørter vi fortsatt? Nei.
"Ja" er nok svaret.
-Det er rart. -Begge flørter av natur.
Men vi har vært sammen så lenge,
og for første gang er vi nervøse for å prate sammen.
Føler meg som en 19-åring igjen, eller som å gå på videregående.
Det føles annerledes.
Jeg og Kelly er tiltrukket av hverandre.
Det er som en mors favn. Det er ekte.
En unik kjærlighet.
Hvorfor blir han aldri lei av den ballen?
-Ikke den ballen, men… -Du er min ball.
Ok.
Den var elegant.
Ser du en framtid for oss?
Annet enn vennskap?
Jeg vet jeg ikke kan gå tilbake til det som var.
Om sinne-problemet blir løst…
Når du er ulykkelig,
og sliter med å føle deg forlatt, utrygghet eller hva det er,
smitter det over på forholdet vårt.
Og motsatt, jeg er ikke perfekt selv.
Men partneren kan ikke være en boksesekk.
Skjønner du?
Trenger du en klem?
Ha det, Kilo.
-Hei, Cherie. -Hei, Kane.
Jeg gleder meg, Tyler Henry skal komme hit.
Jeg er glad på dine vegne. Han er ekte vare, jeg har hørt mye bra.
Ha en fin seanse. Si fra hva som skjer.
Oi, jeg tror han er her.
-Vi snakkes senere. -Ok, greit.
Ok, ha det.
Hallo, hvordan går det? Så hyggelig å møte deg.
Tusen takk.
Takk for invitasjonen. Så kult!
-For et nydelig hus. -Takk.
Du store…
-Jeg vet ikke om du har gjort dette før? -Det er første gang.
Jeg har notatboken min her.
Jeg skribler mens jeg holder på, for å meditere og finne flyten.
Mens jeg skribler, nedtegner jeg alt jeg ser, hører og føler.
Alle kan si at noen var glade i deg.
Men faktaene og detaljene vi hører vil validere tilkoblingen.
Iblant har jeg en gjenstand, iblant ikke. Det er ok uansett.
-Har du en gjenstand? -Ja.
Jeg har en ape, og…
-Ikke si for mye. -Unnskyld.
Alt i orden, vi ser hva som kommer inn, og setter i gang.
La oss se.
Ok, gi meg ett øyeblikk.
Ok.
Ja vel.
Det føles som en forelder-situasjon.
Personen som fornemmes føles som en som døde før tiden.
-Hvor gammel var personen da de døde? -Femtini.
-Jeg antar at det er din mor? -Ja.
Men det er en referanse til en liten jente,
og det er en sterk kobling til det å bli to år.
Det er også referanser til en bestemor.
Jeg må liksom uttrykke det.
Min mor døde da min datter var to år.
Ok, et øyeblikk.
Hva med avstand?
Noen kunne ikke være nær din mor da hun døde.
-Noe med avstand? -Det var meg.
Så du fikk ikke vært der?
-Jeg ville være det. -Skjønner.
Det er en følelse av å ville rydde det vekk,
ville gi slipp. En følelse av: "Dette er greit."
Bare vit at det er en total følelse av at det er greit.
De er ok med dette, føles det som.
Interessant. Hun ber meg nevne lukter.
Det refereres til en parfyme som din mor ville ha hatt.
En følelse av å lukte det,
og en følelse av å være med personen mens de gjør det.
Det blir vektlagt.
Det rare er, jeg sprayet parfymen hennes i rommet på sykehuset.
Sykepleierne sa: "Det lukter Chanel no. 5."
Så herlig.
Jeg ville gjøre det mer hjemmekoselig. Hun kunne ikke dra hjem, hun var for syk.
Det vitner om kjærlighet, og styrken du har.
Jeg vil vite om jeg får se henne igjen.
Absolutt, ingen tvil.
Vi møter og gjenforenes med de vi er glade i.
De er gjenforent med sine kjære.
-Men hvordan vet jeg… -Vi kan sjekke, la oss se.
Jeg skal skrible, så får vi se hva som kommer.
Det er en ting som kommer gjennom. La oss se hva dette er.
Et tegn som vil skje her i huset.
Hun føler at din datter vil se henne. Ha det i mente. Din datter vil møte henne.
Hun ber meg nevne et tilfelle der din datter ser i en krok, og prater i vei.
Jeg håper at når du ser slike tegn, vil du ta dem til deg. Det er positivt.
-Og da blir jeg gjenforent med min mor? -Godt spørsmål.
Jeg håper du vet at din mor vil ta del i ditt og dine barns liv.
Det ser hun.
-Hei, dere. -Hvem stelte i stand dette? Så fint.
Står til? Godt å se deg.
-Hei, Guy. -Sitt!
Christine, wow.
-Gaver! -Får vi gaver?
Jeg har noe til dere.
-Herregud! -Så snilt!
Er det ekte gull?
-Herregud! -Så fine.
-Det er ekte gull. -Så søtt.
-Jeg vil prøve å ta bilder. -Her er en rekvisitt.
Vent, jeg har med noe perfekt. Her.
-Chanel? -Ok.
-Til badminton? -Chanel. Det er karbonfiber.
Stranda er ikke yndlingsstedet mitt.
Det er nær vannet, og jeg er ikke glad i vann.
Men jeg trenger Instagram-innhold.
-Klar? -Jeg er klar.
-Saktere, Jamie. -Mer, gjør det igjen.
Hodet litt ned.
Jamies antrekk er diskutabelt.
Det er første gang jeg ikke likte Jamies antrekk.
"Jamie, er stylisten din død eller noe?"
Høy hals på stranda?
Vi løper om kapp!
Jeg har extensions, det veier mer.
-Klare? -Vent, hvordan…
Ok, klar? En, to…
Vent, Kane!
Ja!
Herregud!
Jeg vil sitte, jeg er sliten.
-Skal vi gå en tur? -Ja.
Etter daten med Kelly vet jeg ikke hvor jeg står.
Hun ringte ikke, tekstet ikke…
Jeg sendte ballen over til henne, og…
Har du møtt Andrew?
Vi møttes i en park.
Øvde han på Power Ranger-triks?
Det er bare på soverommet.
Jeg tuller. Vi går videre.
-Nå vil jeg bli Power Ranger. -Gå videre.
Nei…
Ja, vi møttes. Det var emosjonelt.
Dere er bare venner, uten noe mer?
Akkurat nå ser vi om vi kan være venner.
Men klarer dere det?
Jeg vet ikke om vi kan være venner.
Jeg tror at deres type forhold bare må ta slutt.
Man kan ikke være venn med Drew.
-Så… -Hva følte du da dere møttes?
En blandet følelse. Vi var sammen lenge.
Selvfølgelig vil jeg ta på ham, klemme ham, kysse ham, men…
Gjorde du det?
Nei.
Det er framskritt.
Jeg vil ikke lyve for vennene mine, eller ikke si sannheten.
Jeg vil bare ikke få kjeft.
Jeg vil bare leve mitt liv.
Så…
Du vet at jeg bryr meg om deg.
Jeg føler bare at det med Andrew er så nylig,
så jeg var ikke i riktig sinnsstemning da vi gikk ut.
Det er best om vi er venner.
Fordi…
Jeg mener, jeg vil være ærlig med deg.
Jeg føler at vi har vært venner så lenge, og det er bare…
Du er som en bror.
Bror?
Bror.
Herregud.
Du må gi meg noe bedre enn det.
-Jeg trenger deg som en venn. -Du trenger meg som venn?
Du gir gode råd også.
-Det går an. -Ok?
Herregud, det var ikke det jeg forventet.
Ikke å bli satt i vennesonen så kjapt. At Kelly ville gi meg en sjanse.
La oss se på solnedgangen.
Herregud!
-Hva feiler det Kevin? -Nei, Kevin!
-Det er en offentlig strand! -Herregud, ta trusa hans.
Jadore?
CHERIES DATTER
Jadore?
Hvor er du?
Bestemor.
Jadore, hva gjør du her?
-Jeg snakker om bestemor. -Hvorfor det, Jadore?
-Bestemor snakket med… -Hva?
Hva sa du?
Bestemor er Jevon.
Tyler ba meg være årvåken på tegn etter min mor.
Dette er bestemor.
-Er det sant? -Ja.
Po po betyr bestemor på kantonesisk.
Så når Jadore sier at bestemor er Jevon,
tenker jeg at det er et tegn på at han kan være min mor.
Jevon, er du bestemor?
Er du reinkarnert?
Innen buddhismen er reinkarnasjon absolutt mulig.
Du kan komme tilbake som en annen person.
Jevon, prøver du å si noe?
At du er bestemor? Er det et ja?
Wow.
På sykehuset sa jeg til mamma at om hun ville,
kunne hun komme tilbake som Jevon, og jeg ville passe på henne.
Hun kunne vokse opp med Jadore i en lykkelig familie.
Jevon, kom du for å finne meg?
Mamma så meg rett i øynene og sa: "Ok."
Mamma skal ta seg av deg resten av mammas liv, ok?
Mer enn noen gang.
-Hvordan går det? -Bra.
Jeg har vært mye sammen med Jevon og Jadore, så klart.
Noen dager føler jeg at…
Kan min mor ha blitt reinkarnert i Jevon?
Jeg føler at Jevon kanskje er min mor.
Noen dager føler jeg liksom…
Det er en slektning.
I buddhismen er det alltid en slektning som blir gjenfødt som ditt barn.
Jeg tror absolutt på reinkarnasjon.
Siden jeg lever så godt nå, må jeg har gitt mye tilbake.
Jeg må ha vært noen som gjorde noe bra for verden.
Kanskje noen kongelige, jeg vet ikke.
Folk som drives av sex kommer tilbake som duer.
En som Kevin kommer nok tilbake som en due.
Ser du noen tegn?
Ja. Jadore kalte Jevon "bestemor".
Er det rart?
Barn ser som regel ting.
I buddhismen har ikke barn mange heftelser, så de har et tredje øye.
De kan se ånder, de kan se ting som voksne ikke ser.
Kan vi se Jevon? Jeg har bare sett ham i vogna.
Ja, ok. La oss se på Jevon. Får håpe han er…
-Våken. -Våken.
Det lover godt at han ikke gråter.
-Mens du holder ham? -Ja, det betyr at jeg har god energi.
Gråt kan bety at man har en ånd i seg.
Ja, mamma liker deg.
Kan jeg legge ham…
Herregud, han dreit.
Å nei, dette er for mye!
-Vent. -Jeg vil ikke se ham drite.
-Vil du bytte bleia hans? -Nei, det vil jeg ikke.
Herregud. Jeg vil ikke se hennes mors penis.
-Hei, Kevin. -Hei.
Hyggelig. Kom inn.
Fordi jeg ikke får mer informasjon om mine bio-foreldre,
hvorfor de ga meg bort, eller detaljer om hva som skjedde,
tenkte jeg at hypnoterapi kan låse opp minnene og sperrene
som hindrer meg i å huske noe om Korea.
Jeg er litt nervøs for dette.
Jeg vil kunne huske ting, men er redd for at det ikke skjer.
Hukommelsen kan lure oss, så her vil jeg be deg om
at du ikke bedømmer minner som kommer…
Greit.
…før vi er ferdige.
Jeg er veldig skeptisk i forkant.
I beste fall vil jeg huske hvordan man snakker koreansk,
eller i det minste huske ansiktet til min mor eller far.
Du kan begynne med å ta flere langsomme, dype, avslappende åndedrag.
Med lukkede øyne kan du begynne å oppleve…
…en gradvis endring i bevisstheten.
Du driver.
Det første jeg vil at du skal gjøre, er å se for deg
en vakker, nedadgående trapp.
Trappa vil lede oss tilbake i tid.
Nå skal jeg telle fra tjue til fem,
og når jeg sier tallet fem, vil du kunne beskrive
et barndomsminne fra da du var omtrent fem år.
Vi drar tilbake, klare for å gå ned trappa.
Vi teller tjue, og går ned.
Nitten.
Sytten.
Seksten.
Ni.
Åtte.
Sju.
Seks, og fem.
Si fra når du er der.
Det er bursdagen min.
Gratulerer med dagen, Hongyun.
Ballonger.
Jeg er alene.
Tror jeg sto opp tidlig.
Du sto opp for å se på pynten og sånt?
Vi lar det minnet svinne hen.
Vi teller fra fem til tre.
Ta deg god tid, flyt tilbake.
Fem, fire, tre.
Tre år gammel.
Fortell hvor du er, og hva som skjer.
Jeg er på et fly.
Det sitter noen ved siden av meg.
En asiatisk kvinne.
Jeg er redd.
Jeg vet ikke hvor jeg skal.
Jeg lurer på hva du som voksen vil si til gutten som er redd.
Jeg vil si han skal til et sted der noen er glade i ham.
Fortell hva som skjer nå.
-Jeg er bare lei meg. -Ja.
Jeg vil at du tar kontakt med ditt voksne jeg.
Gi den lille gutten en klem, og fortell ham at alt går bra.
Jeg teller bakover, fra tre til null.
Når jeg sier null, vil du kunne dra helt tilbake
til noen dager før du ble født.
Du kan fortelle meg noe du var klar over som en sjel,
før du kom til live som Kevin.
Tre, to, en, null.
Vær der, noen dager før du ble født.
Vi går ikke gjennom fødselen, vi ser på hva du var klar over som sjel.
Høres ut som å være i et basseng.
-Det føles varmt. -Ja, varmt.
Ta et øyeblikk, oppsøk din mors energi. Fortell hva du føler fra henne.
Hun er også redd.
Hun er redd? Ja.
Hva føler hun for barnet?
Tror ikke hun vil ha det.
Jeg vil du skal slippe forbindelsen med din mor.
Ta litt tid, hent deg inn igjen.
Jeg vil du skal gi kjærlighet til babyen.
Han har et flott liv foran seg, og en mor som vil ha ham.
Det tar bare tid å finne henne.
Jeg skal telle sakte fra én til fem.
Én. Trekk pusten dypt.
Bra.
To, tre, fire.
Du kommer opp, helt til overflaten, med full bevissthet.
Fem, åpne øynene. Du er helt tilbake, og føler deg veldig bra.
Hvordan går det?
-Hvordan var det? -Litt av en opplevelse.
Ja.
Mange følelser. Hvordan føler du deg nå?
-Lettet. -Ja.
Veldig lettet.
Jeg forventet ikke det, men det var et følelsesmessig déjà vu.
Det føles sykt å si det,
men jeg ser hvor sjamaner tar det fra. Det er som om ånder snakker med deg.
Jeg følte at noe snakket med meg.
-Jeg tror jeg har forsonet meg med det. -Bra.
Nå ser jeg at det faktisk var min mor.
Hun var bare redd, og hun tenkte på sitt liv.
Hun tenkte ikke: "Kevin suger."
Såret føles nå som et arr.
Det leges.
-Kan jeg gi deg en klem? -Ja, absolutt.
Vi ringer pappa.
Hei, kjære. Sover du?
-Ja. -Når er møtet?
-Hva? Klokka sju. -Ok.
Jessey er bortreist, og jeg trenger noen å snakke med.
Jeg må fortelle hva jeg føler,
og at iblant føler jeg at Jevon kan være min mor.
Vet ikke. I går kveld snakket jeg med Jevon,
og det føles som…
Tror du min mor ble reinkarnert som ham?
-Som Dee Dee? -Ja.
Liksom…
Jeg vet ikke, men jeg håper ikke det.
Jadore begynte å kalle Jevon "bestemor".
Jeg vet ikke. Tror du…? Han har mammas nese.
Hva tror du?
Kjære? Hallo?
Våkne.
Jeg har ikke ord.
Hva om det er min mor, og hun suger på puppen min?
Det er sært.
Jeg burde slutte å amme ham, ikke sant? Det er sært.
Når jeg våkner, si fra om dette er en ekte samtale, eller om jeg drømmer.
-Hva sa du? -Pappa!
-Hei. -Hva skjer?
-Hvordan går det? -Bra. Hvem er dette?
-Det er kvinnen som oppdro meg. -Er dette Mrs. Lee?
Kevin. Hva heter du?
-Kimmy. Kim og Kimmy. -Kimmy, så fint.
-Du er helt lik min sønn. -Du ligner litt på broren min.
-Ja, litt lik. -Derfor erter hun meg.
Det er sant! Jeg ertet alltid lillebroren min.
-Hvordan går det? -Bra. Herregud..
Jeg hadde en fantastisk opplevelse.
Jeg er adoptert, og vet ikke hvem mine biologiske foreldre er.
Noen anbefalte en hypnoterapeut,
for å låse opp noen minner jeg ikke kan huske.
Hypnotiserer deg?
-Nei, jeg skulle ønske det var det. -Ja.
Men jeg hørte bare på at hun snakket, og… Ja, det var intenst.
Det var ingen bilder som kom fram, bare følelser.
Det som traff hardest var da hun spurte:
"Hva føler din mor?"
Jeg var så avslappet at jeg husket følelsen.
Jeg visste at hun ikke ville ha meg, og jeg sa hun var redd.
Jeg forventet ikke at det skulle dukke opp,
for jeg fant ut at jeg er 80 prosent koreansk og 20 prosent japansk.
Min tese er at noen i stamtreet var litt japansk,
og koreanere likte ikke japanere da, fordi de invaderte og okkuperte Korea.
Noen i slektstreet likte nok ikke det.
Men jeg fant ut at hun virkelig ikke ville ha babyen.
Så jeg føler det ga meg mye fred og forsoning,
fordi jeg følte meg avslappet, mye lettere,
etter den opplevelsen.
Føler meg som en ny person.
Det gjør meg mer glad i familien, menneskene jeg har.
Ja.
Det beste jeg fikk ut av regresjonsterapi var at behovet om å vite, forsvant.
Jeg har ingen trang til å finne dem.
Mine foreldre er mine foreldre.
Det er uviktig hvem sin sæd- og eggcelle det var, bare hvem som oppdra deg.
Og når du er født inn i en familie, har de ikke noe valg.
Min familie hadde et valg. De kunne ha adoptert meg, eller ikke.
De valgte meg til adopsjon.
Det ga meg mye trøst.
Jeg fikk en ny sjanse med denne familien.
Jeg oppdro mine barn
med respekt og kjærlighet. God karma.
-Gjør du gode ting, får du gode ting. -Akkurat, jeg tror det.
Når du forlater verden, tar du ikke noe med deg.
Så man må være klar over hva man har.
Kan jeg snakke med din mor hver dag?
Jeg er en vennlig person.
-Jeg elsker moren din. -Elsker du henne lenge?
Må du ødelegge alt?
Jeg spør bare!
Samtalen fikk en rar vri.
Skal du shoppe?
-Det er klokka laget for Shawn. -Kun 11 eksemplarer.
-Gjett hvilket nummer dette er. -Åtte?
Ja, greit, du gjettet det.
-Hva skjer? -Jeg tenker på mamma igjen.
Og hva tenker du?
Vet ikke, det føles som om hun er her, men samtidig ikke.
Jeg føler at en del av meg
vil gjerne være sammen med mamma hver dag. Ikke sant?
Om din mor er her, så er hun det.
Tror ikke det betyr at din mor er Jevon.
Ja.
Jeg tror det blir vanskelig om du har den innstillingen.
Ikke sant?
Du er glad i Jevon for den han er. Din mor må ikke være bundet til Jevon.
Bare rolig, det går bra.
Jeg vet at følelsen Cherie har, savnet av sin mor, vil ta tid.
Det er veldig bra at hun bærer sin mor i hjertet og i tankene.
Du vil alltid huske det, ikke vær redd for at du mister det.
Din mor er sikkert her nå, og slapper av der borte.
Akkurat der.
Håper det.
Hver gang jeg ser at Cherie smiler og er glad...
Det er en utrolig følelse.
Bare vær glad i Jevon.
Vær glad for at din mor er her,
får se barna vokse opp, og være nær deg.
Det er alt du trenger.
Det fins ingen guide for det å takle tapet av en forelder.
Det er ikke lett.
Selv om ti år vil det ikke være lett.
Jeg kan ikke tenke meg å gå gjennom alt dette uten Jessey.
Selv om han av og til tror jeg er sprø, stiller han opp, uansett.
Vi gir mamma en klem.
Takk.
TIL MINNE OM CINDY TRAN, 1960-2019
Tekst: Kristian Vilnes Opdahl