NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
Jos olisin nuorena tiennyt, mitä tiedän nyt,
en olisi tehnyt virheitäni.
Minulla on huonoja uutisia: virheitä tekee aina.
Ei virheitä tehdä vain tiettyyn ikään asti.
Virheiden tekeminen jatkuu, mutta tekosyitä on vähemmän.
Vanhempana saa harvemmin tilaisuutta tehdä uutta virhettä.
Sen sijaan saman virheen tekee uudestaan.
Ensimmäisellä kerralla oli tietämätön, joten itselleen antaa armoa.
Sitten saman virheen tekee 16 kertaa.
Se, että saman virheen tekee aina vain uudestaan -
kertoo siitä, että on huono kyseisessä asiassa.
Sinä. -Ahdistutko ilmastomaailmanlopusta?
En. En ole kovin nuori, joten jos maailma loppuu…
Minulla on varaa elää vielä neljä vuotta.
Jos tietäisin, että maailmanloppu tulee, sitten yhden vuoden.
Oliko Public Speakingissa näin paljon väkeä?
Ei. -Ei.
Nyt näistä tuli juhlat. -Onko elokuvasta jo kymmenen vuotta?
Käännyin ja aika oli hujahtanut. -Käännyit hitaasti.
Se tuntui välittömältä.
Joko aloitimme? -Me kuvaamme koko ajan.
En tiennyt. Milloin aloitimme? -Se juttu särkyi,
tyypit puhuivat tuolla, me tulimme alas. Kuvasimme kaiken.
Eikö teidän pitäisi kertoa?
KEHDOSTA HAUTAAN
Onko sinulla salaista pahetta? -Ei, koska en häpeile mielihyvää.
"Salainen pahe" on mielestäni käsittämätön sanonta.
Ellei pahe ole tappaminen.
Minä en tuntisi… Minun nautintoni muuten ovat kilttejä.
Kukaan ei siis kuole tai joudu hyväksikäytetyksi.
Minun ei tarvitse häpeillä sitä, että tunnen nautintoa.
Tässä maailmassa jotkut eivät häpeile sitä, että tappavat -
tai laittavat lapsia häkkeihin rajalla.
Miksi minun pitäisi siis hävetä?
Pitäisikö hävetä, että santsaa spagettia tai lukee rikosromaania?
Salaiset paheet ovat aina nautintoa jostain,
mikä ei ole korkeaa taidetta.
Jos pitää Nero Wolfe -dekkareista, sen pitäisi olla salainen pahe.
Minä en häpeile nautintojani.
Minun mielestäni, varsinkin, mitä vanhemmaksi tulen,
kaikki hauska kannattaa käyttää hyväkseen.
Anna mennä, pidä hauskaa. Sitä mieltä minä olen.
Olen aina pitänyt hauskanpidosta.
Ihmisten tulisi pitää hauskaa, kunhan siitä ei ole haittaa muille.
Jos kysyn, miksi joku tekee jotakin asiaa -
"koska se on hauskaa" on aivan hyvä vastaus.
"Et ymmärrä, miten tärkeää se on" on huono vastaus.
"Se on hauskaa" on hyvä vastaus.
Minä pidän juhlista. Eikä kukaan koskaan sano niin.
Kaikki vihaavat juhlia, varsinkin juhlissa.
En välitä tanssiaisista, mutta tulin katsomaan tyttöjä.
Minun läsnä ollessani on sanottu, että Fran tykkää juhlista.
Aivan kuin se olisi jotenkin outoa. "Fran se tykkää juhlista."
Pidän juhlista, koska niiden pitäisi olla hauskoja.
Lapsenakin tiesin, että elokuvat, karkki ja juhlat ovat hyviä.
Juhlissa ei ole mitään vikaa.
TIIKERIKISSA
Näin Tiikerikissan viimeksi vähemmän restauroituna versiona.
Kun näin sen Ziegfeld-teatterissa, olin yleisössä yksi niistä harvoista,
joka ei ollut elokuvaohjaaja.
Kun näin Richard Pryorin viimeistä kertaa, yleisössä oli pelkkiä koomikoita.
Tiikerikissan näytännössä oli pelkkiä ohjaajia.
Pidätkö elokuvista? -Rakastan niitä.
Käytkö elokuvateattereissa vai katsotko niitä DVD:ltä?
En käy juuri teattereissa, koska en siedä kanssaihmisiäni.
Koska he puhuvat elokuvalle. -Puhuvat, puhuvat puhelimeen -
ja syövät kolmen ruokalajin illallisia.
Minulla on kyllä DVD-soitin. -Mutta sitä ei ole asennettu.
Sain sen rouva Scorseselta.
Se on syliin mahtuva laite, mutta se on monimutkainen.
Miten te tapasitte? -Mitenkö tapasimme?
Haluatko kertoa? -Tiedämmekö?
Emme.
Ihmiset kysyvät tuota minulta usein, mutta minä en tiedä.
Oletan, että tapasimme juhlissa.
Miksi? Koska käyn paljon juhlissa. -John Watersin 50-vuotisjuhlissa.
Tunsin sinut jo. -Niin tunsit.
Tunsin Martyn kauan, ennen kuin tutustuin häneen kunnolla.
Minä käyn paljon enemmän juhlissa.
Siksi hän on tehnyt paljon elokuvia, ja minä vähän kirjoja.
Huomasin, että aina kun näin Martyn juhlissa,
vietimme koko illan jutellen.
Valvoin koko viime yön, koska join kahvia koko yön.
Se Cary Grant -elokuva, josta kysyin, tuli keskellä yötä.
Muistojen sävel. -Se juuri. Oletko nähnyt sen?
En ole nähnyt. -Cary Grant on siinä vähiten itsensä.
Siihen aikaan hän yritti irrottautua Cary Grantin persoonasta.
Hän sai vain yhden Oscar-ehdokkuuden, elokuvasta Yksinäinen sydän.
Sitä hän yritti. George Stevensin ohjaus. -George Stevensin.
Näin Cary Grantin kerran, kun kävelin Madison Avenueta.
Se oli varmaan 80-luvulla. Hän oli jo vanha.
Huomasin kävellessäni, että ihmisiä pysäytettiin.
Katua pitkin käveli Cary Grant -
valkoisessa pellavapuvussa, pellavaisissa hiuksissa ja hän säteili.
Ajattelin, että onko tuo huono asia? Ihan totta.
Selvä.
Käy.
Kun olin lapsi, ilmastointi oli yleistä vain elokuvateattereissa.
Elokuvateattereissa oli ihan mainoksia,
joiden kirjaimet näyttivät jääpaloilta.
Mainoksissa luki "ilmastointi". -"Jäähdytysjärjestelmä".
Joskus ihmiset vain menivät elokuviin, koska oli niin kuuma.
Se oli syy käydä elokuvissa.
Minusta oli mukavaa käydä elokuvissa.
Voin ehdottomasti sanoa, että en ollut hyvä arvioija.
En arvioinut elokuvia. Elokuvat vain olivat hyvä juttu.
Onko elokuvaa, jonka voisit katsoa aina, kun se tulee televisiosta?
Pidän monistakin elokuvista niin paljon.
Kun olin lapsi, televisiosta tuli sarja nimeltä Million Dollar Movie.
Siinä näytettiin sama elokuva joka päivä viikon ajan.
Eräänä maanantaina aloin katsoa elokuvaa Vihreätukkainen poika.
Tasan 19.30, puoli tuntia elokuvan alusta, minun piti mennä nukkumaan.
En saanut katsoa elokuvaa, vaikka kuinka anoin.
Joka päivä sillä viikolla katsoin puoli tuntia Vihreätukkaista poikaa.
Olen kysynyt äidiltäni, enkö olisi voinut katsoa elokuvan loppuun.
Olin yli 30-vuotias, ennen kuin näin Vihreätukkaisen pojan kokonaan.
Nukkumaanmenoaikani oli 19.30, kunnes olin noin 10-vuotias.
Olen kysynyt syytä siihen äidiltäni.
En koskaan mennyt nukkumaan väsyneenä ja siksi kärsin nyt unettomuudesta.
Kysyin äidiltäni nukkumaanmenoajasta.
Äiti vastasi: "Puoli kahdeksalta en jaksanut enää kuunnella sinua."
Pappa! -Niin, poika?
Minulla on vihreä tukka.
Taannoin olin kotitaloni hississä, kun kyytiin nousi vihreätukkainen poika.
Ei mikään teini vaan pikkupoika,
jonka äiti antoi pojan katsoa elokuvan sekä värjätä hiukset.
Hän oli seitsemänvuotias! Kehuin hänen hiuksiaan ja hän kiitti.
Kysyin, onko hän nähnyt elokuvan. Poika sanoi: "Ei sellaista ole."
Sanoin, että on. Hän sanoi, että ei ole.
Näin hänet myöhemmin uudestaan ja sanoin, että elokuva on olemassa.
Hän sanoi: "En usko."
Sanoin, että hänellä varmasti on laite, josta hän voi tarkistaa asian.
En nähnyt häntä enää.
Tämä tapahtui oikeasti.
Näin pienen pojan, ehkä neljävuotiaan, joka mielestäni on liian vanha rattaisiin.
Pojalla oli jokin laite käsissä, ja äiti työnsi rattaita.
Oikea äiti, ei lastenhoitaja.
Poika kai katsoi osoitetta ja sanoi: "Se on 23rd Streetillä."
Halusin sanoa,
että poika ei kuulu rattaisiin, jos osaa lukea karttaa.
Minua ei haittaa, jos lapset räpläävät laitteita.
Lapset tekevät sitä, koska heille laitteita on ollut aina.
Laitteet eivät muuta lapsia, koska ei ole, mitä muuttaa.
Isäni sanoi aina, että heillä ei ollut televisiota.
Minua se ei kiinnostanut. Entä sitten?
Minullapa on. Niin yksinkertaista se on.
Miten tulet toimeen nuorten kanssa? -Se riippuu.
Lapsista pidän kovasti, mutta et varmaan tarkoita heitä.
Ihmiset yllättyvät siitä, että pidän lapsista.
Lapset ovat vähiten ärsyttäviä ihmisiä.
Monet pitävät lapsia ärsyttävimpinä ihmisinä.
Lapset ovat vähiten ärsyttäviä, koska luultavasti he eivät sano jotain,
minkä on kuullut jo moneen kertaan.
He eivät ole täynnä kliseitä.
He ovat omaperäisempiä kuin aikuiset. Se piirre kyllä häviää nopeasti.
He eivät tiedä, mitä asiat ovat, joten he keksivät tai kyselevät.
Yleensä he eivät yritä vakuuttaa, että tietävät jotain, mitä eivät tiedä.
He ovat hyvin mielenkiintoisia.
Jos tarkoitat parikymppisiä nuoria, en oikeastaan ajattele heitä.
En edes silloin, kun olin parikymppinen.
Joku nuori lähestyi minua kerran ja sanoi:
"Haluatko kuulla milleniaalien ajatuksia? Tässä on sähköpostiosoitteeni."
Kysyin, miksi haluaisin tietää. Hän sanoi, että moni haluaa.
Sanoin, että he yrittävät myydä jotain, minä en.
Jos esimerkiksi olisin vaatevalmistaja, silloin haluaisin tietää.
Miksi hän olisi ollut oikea henkilö kertomaan asiasta?
Oliko hänet nimetty miljoonien parikymppisten edustajaksi?
Vanhuudessa on vähän hyviä puolia. Tässä on yksi:
Kun lukee, että juomavesi loppuu vuoteen 2050 mennessä,
ensin järkyttyy ja sitten tajuaa, että minähän olen kuollut silloin.
Huolehtikoot muut siitä.
En tiedä, kysytäänkö sinulta nuoren lapsen isänä tätä.
Ei pienen lapsen, vaan teini-ikäisen.
Sinun tyttäresi ikäiset ja hieman vanhemmat nuoret -
kysyvät minulta mielipidettä, mitä heidän pitäisi elämässään tehdä.
Ajattelen aina ensiksi, että en minä piittaa.
He ovat niin tottuneet vanhempiensa huomioon,
että kuvittelevat kaikkien vanhempien ikäisten auttavan.
Minun kohdallani se on virhe.
He kysyvät, millaiseksi taiteilijaksi heidän tulisi ryhtyä.
Pitäisikö ryhtyä kirjailijaksi tai elokuvaohjaajaksi?
Minä mietin, että minä etsisin vettä.
Minusta hänen pitäisi ryhtyä ihmiseksi, joka etsii vettä.
En tiedä, miksi vesi loppuu, mutta kaiketi joimme kaiken.
Teille ei jäänyt yhtään.
Tapasimme yhdeksältä
Tapasimme kahdeksalta
Olin ajoissa
Ei, olit myöhässä
Kyllä, muistan sen hyvin
Tapasimme yhdeksältä -Tapasimme kahdeksalta
Olin ajoissa -Olit myöhässä
Kyllä, muistan sen hyvin
Xerox-tekstinkäsittelylaitteella
voit luoda ja korjata tietoa ennen sen laittamista paperille.
Se muistaa kaiken, vaikka sinä et muistakaan.
Kyllä, muistan sen hyvin.
Miten sovit tekstiviestien ja sosiaalisen median maailmaan?
Tekstailetko vai soitatko? -En mitään näistä.
Etkö? -En omista tietokonetta tai kännykkää.
Etkö edes kännykkää? -Tavallinen puhelin ja osoite riittävät.
Kun kotitietokoneet keksittiin,
ne olivat tekstinkäsittelylaitteita. Ystäväni pyysi katsomaan sellaista.
Menin hänen luokseen katsomaan sitä.
Minusta se näytti nopealta kirjoituskoneelta.
Minulla ei ollut kirjoituskonetta, koska kirjoitin kuulakärkikynällä.
Päätin, että en tarvitse laitetta, koska en osaa kirjoittaa koneella.
Päätin, että en tarvitse sitä.
En tietenkään tiennyt, että kohta koko maailma on koneessa.
Se tapahtui pikkuhiljaa, ja nyt koko maailma on koneessa.
Nyt ihmiset luulevat, että en tiedä näistä laitteista.
Se ei ole totta, koska minulle kerrotaan niistä koko ajan.
Tiedän niistä laitteista enemmän kuin haluan tietää.
Sama pätee Kardashianeihin.
En ole koskaan nähnyt heitä, mutta tiedän heistä.
Minulle internet on samanlainen asia, ja jotenkin se liittyy Kardashianeihin.
Tiedän internetistä asioita, koska ihmiset näyttävät minulle niitä.
He kuvittelevat, että minulle pitää näyttää, koska en osaa.
Aina en edes tunne näitä ihmisiä, joten olen aina riemuissani kokemuksesta.
Viime viikolla kohtasin kaksi minua nuorempaa ihmistä.
Toinen oli paljon nuorempi ja toinen vähän nuorempi.
Toinen selitti, mikä Instagram on, ja toinen, mikä Twitter on.
Tulin niin vihaiseksi, että sanoin:
"Minulla ei ole näitä asioita tietämättömyyteni takia."
"Minulla ei ole näitä asioita, koska tiedän, mitä ne ovat."
Olin äskettäin illallisilla. Eräs taidevälittäjä järjesti illalliset.
Hän piti naurettavana sitä, että taidetta ostetaan internetistä.
Hän sanoi, että taidekokemus ei ole aito, jos teoksen ostaa internetistä.
Sanoin, että hänelle kokemus ei ole aito.
Näille ihmisille kokemus kuitenkin on aito.
Nämä ovat uusia ja erilaisia ihmisiä.
He kutsuvat ystäviksi ihmisiä, joita eivät ole tavanneet.
Täällä Anthony Weiner aiheutti suuren seksiskandaalin.
Seksiä ei harrastettu. Hänen uransa tuhoutui seksiskandaalissa…
-Vaikka ei saanut. -Vaikka ei saanut seksiä.
Se oli mielestäni hämmästyttävää. Hänen uransa tuhoutui.
Yleensä seksiskandaaliin kuuluu seksi. -Totta.
Seksiskandaaleita ilman seksiä, ystävyyksiä ja taidetta näkemättä.
Tällainen on täysin erilainen ihminen.
Minulla on kaksivuotias sisko, jolla on oma iPad.
Hän käyttää sitä aina. Minullakaan ei ole iPadia.
Vaikuttaako se jotenkin siihen, miten hän toimii ihmisten kanssa?
Ennakoiko se jotain tulevista sukupolvista?
Hänellä on kaksivuotias sisko, jolla on iPad, mutta hänellä ei ole.
Vanhempasi suosivat siskoasi. -Tiedän.
En ole kovin huolissani kaksivuotiaista.
Minun ei tarvitse olla tekemisissä kaksivuotiaiden kanssa.
Olen enemmän huolissani 22-vuotiaista.
Hänestä varmasti tulee erilainen, mutta ei välttämättä huonompi.
Hän voi olla parempi. Emme tiedä. Voi olla, että hänestä tulee parempi.
Heistä tulee parempia iPadien maailmassa, koska se on heidän maailmansa.
Uskon, että ihminen ymmärtää vain omia aikalaisiaan.
Ihminen ei ymmärrä heitä, jotka eivät ole hänen aikalaisiaan.
Ymmärrän syvästi oman ikäisiäni ihmisiä pelkästään katsomalla heitä.
Oman ikäiseni ovat kymmenen ikävuoden sisällä itsestäni.
Tiedän, mitä heidän vaatteensa tarkoittavat.
Tiedän, mitä he tarkoittavat, kun he puhuvat musiikista tai kirjoista.
Nuorista en tiedä näitä asioita.
Nuoret vain vaikuttavat nuorilta.
Se on oikeastaan naurettava tapa luokitella ihmistä.
KARHU
Nuorena matkustin jonkin verran. Nautin siitä silloin enemmän.
Matkustin kerran Alaskan Glacier National Park -kansallispuistoon.
Palkkasin miehen nimeltä Bruce. Hän oli karhunmetsästysopas.
Jos halusi vain vaeltaa ja ehkä nähdä karhuja,
hänet saattoi palkata, eikä karhuja tarvinnut tappaa.
Lähdimme vaellukselle. Meitä oli kahdeksan.
Olin joukosta ehkä vähiten urheilullinen,
mutta emme olleet maailman sitkeimpiä ihmisiä.
Bruce kokosi meidät yhteen ja kertoi karhuista.
"Jos näette karhun, älkää juosko karkuun."
"Karhut juoksevat kovaa, ette pääse karkuun."
"Karhu saa teidät kiinni ja syö teidät. Älkää juosko."
"Pysykää paikoillanne, nouskaa varpaillenne -
nostakaa kädet ilmaan ja laulakaa."
Laulamisen tarkoituksena oli hämmentää karhua.
Laulutaidoilla ei ilmeisesti ollut merkitystä.
Bruce sanoi, että sitten karhu lähtee pois.
Vakuutin Brucelle, jos näen karhun, juoksen varmasti karkuun.
Minun itsehillintäni ei riitä.
Tarvitaan valtavasti itsekuria, että laulaa karhun nähdessään.
Minä en ole sellainen. Minä juoksen. Hän sanoi, että sitten karhu tappaa minut.
Brucella oli kotelossa valtava ase. Ihan totta.
Lähdimme vaeltamaan, ja oli se aika vuodesta,
kun lohet uivat tiettyyn suuntaan.
Karhut syövät näitä lohia. -Iso juttu.
Purot olivat täynnä revittyjä lohia.
Se oli kuin erittäin luonnonläheinen kalakauppa.
Toisaalta tajusi, että karhut ovat kuin ihmisiä.
Kun ruokaa on valtavasti, ne valitsevat vain parhaat palat.
Ne olivat vain maistaneet vähän tuosta.
"Tämän palan haluan syödä. Tuota en halua."
Riekaleisia lohia oli sadoittain.
Koko tilanne oli kauhistuttava.
Lopulta aloin kysellä, näkeekö Bruce karhuja,
koska karhu oli repinyt nämä lohet.
Olin aivan hysteerinen, joten olin Brucen kimpussa.
Käteni oli hänen olallaan, toinen lanteilla.
Pysähdyin, jos hän pysähtyi.
Jos hän meni puolen metrin päähän, huusin häntä hädissäni.
Lopulta Bruce sanoi: "Fran." Hän oli ärsyyntynyt minuun.
Hän sanoi: "Minun täytyy kertoa sinulle jotain."
Pelkäsin, että lähistöllä on karhu, mutta hän sanoi: "Olen naimisissa."
"Haluan kertoa sinulle, että olen naimisissa."
Sanoin, että en ollut hänen kimpussaan,
koska pidin häntä vastustamattomana, vaan koska hänellä oli ase.
Arvelin, jos näemme karhun, hän ei laula vaan ampuu.
Niin halusin käyvän.
En halua kuolla huvittavalla tavalla.
Jos kuolisin karhun syömänä,
ihmiset eivät kauhistelisi asiaa.
He pitäisivät sitä huvittavana. Fran joutui karhun syömäksi!
En halua, että kuolemani on huvittava, ja tuo vain naurattaisi ihmisiä.
Se huvittaisi minuakin. En halua kuolla sillä tavalla.
En muista, mitä kysyit, mutta se oli karhutarinani.
Kukaan kouluikäinen ei tajua, että ulkonäkö rapistuu.
Sen tajuaa, kun niin käy.
Jos näen jonkun, jota en ole nähnyt aikoihin,
ajattelen, mitä hänelle on tapahtunut.
Sitten tajuan, että hän ajattelee samoin minusta.
Itsestäni en ajattele niin, koska näen itseni päivittäin.
Mahdollisimman lyhyesti.
Löysin pinnakkaisarkkeja Voguen kuvauksesta.
Olin kirjoittanut niihin viestin Anna Wintourille:
"Nämä ovat kamalia kuvia. Kuvataan uudestaan."
Totesin, että nyt olisin haltioissani, jos näyttäisin siltä.
Tekstitys: Kirsi Reima