EN ORIGINAL DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
MARTIN SCORSESE PRÆSENTERER
Der var en dreng på gaden, hvis mor var så doven,
at han spiste is til morgenmad.
Jeg gik hjem til ham for at gå i skole, og han sad på køkkenbordet.
Jeg var blevet smidt i fængsel, hvis jeg sad på køkkenbordet.
Men for mig var den husstand som Marquis de Sade.
Der sad børn på køkkenbordet.
Engang kom jeg ind, og han spiste ikke bare is.
Klokken var syv om morgenen. Han spiste ikke med en ske…
Ud af pakken. Det måtte vi ikke. Med en pretzel!
Jeg tænkte: "De mennesker. Det er utroligt, hvordan de lever."
Vi to talte om det backstage. Kunne vi…
-Ryge. -Kunne vi ryge?
-På scenen. -Og det kan vi ikke.
Nej, fordi det er forbudt.
Her.
Okay. Hvad synes du? Så er det nu.
-Det er fint. -Nu gør vi det.
Undskyld?
Nej. Ingen hårspray, for min… Jeg kan allerede ikke trække vejret.
Man kan lige så godt sutte på et udstødningsrør.
Lungeskaderne i min krop skal komme fra rygning.
Hvad synes du om filosofien om,
at aerobics og motion forlænger ens liv?
Tja. Jeg har ingen filosofi om det. Jeg…
Meget få mennesker motionerede, da jeg var barn.
Folk så ikke motion som noget, man gør.
Folk var mere aktive. Uden tvivl.
Især børn.
For vi måtte ikke engang blive indenfor, okay?
Og det var ikke sært i mit hus. "Ud!"
"Ud herfra!"
Og det var ikke, fordi de ville have, at vi fik frisk luft.
De tænkte: "Vi vil ikke se jer. Ud herfra."
Så ingen… "Vi vil ikke have noget med jer at gøre.
Vi er ikke interesserede. Ud."
Så vi gik ud og løb rundt og gjorde det, børn gør.
Folk spiste meget mindre. Det er noget andet.
For de skulle lave mad.
Der var ikke al den mad, som allerede er lavet.
Og jeg tror… Og folk vidste ikke, at alt muligt var usundt.
Når man ved, at noget er usundt, bliver det måske værre for én.
Men mine forældre var…
De var førstegenerations-amerikanere,
så det var: "Mad, godt."
Ikke: "Mad, dårligt."
"Kød, godt. Smør, godt."
Slik blev betragtet som dårligt. Dårligt for tænderne.
Jeg husker ikke, at folk altid talte om deres helbred.
Folk var bekymrede om ting som polio.
Det var vigtigt.
Indtil poliovaccinen blev opfundet, da jeg var barn,
og det var fantastisk.
Da jeg var barn, og du var barn, hvilket var endnu tidligere…
Jeg kom efter dig.
-Okay. -Meget tidligere.
…levede alle børn i en total tåge af røg.
Okay? Ingen… Og hos mig…
Jeg mener, jeg havde en mor, som aldrig åbnede et vindue,
for hun ville ikke have udendørsluft ind.
Så man kunne intet se.
Okay? I 50'erne.
Og vi kørte i biler. Okay? Vi måtte ikke rulle vinduet ned.
Min far røg pibe, min mor røg cigaretter.
Så vi sad der som børn… Og nu er der sikkerhedsregler.
De har meget. Man skal bruge seler. Der er hjelme.
Børn bliver klædt som astronauter og sat fast med bolte i bilen.
Da vi var små børn…
-Ja. -…fandtes sikkerhedsseler ikke.
Hvor sad vi? På forsædet i vores rygende mødres skød.
Jeg er afhængig af cigaretter. Jeg ved, hvad afhængighed er.
Er det klogt at ryge? Det er idiotisk! Det ved jeg, okay?
Folk råber ad mig konstant, og jeg siger:
"Rygning er usundt. Det har jeg hørt."
Der er visse ting som…
Måske vidste vi ikke, at for mange bøffer var usundt.
Jeg forstår, hvorfor folk ikke vidste det.
Især folk, der måtte undvære kød i så mange generationer, men…
…at indånde røg i lungerne…
Hvorfor tænkte ingen: "Det er nok ikke den bedste idé."
Men det gjorde folk ikke.
De fik folk til at tro, at der var sikre cigaretter.
Ja. Sikre cigaretter.
Ja. Jeg husker min børnelæge, da jeg var barn og kom ind på hans kontor.
Der stod et kæmpestort askebæger på bordet hos lægen. Og han røg.
Og efter den frygtelige vaccination fik man slik af lægen.
Jeg anede ikke, da jeg var seks-syv år, at rygning var usundt, og at slik var det,
for de gav mig det efter vaccinationen.
Hvis jeg ikke var begyndt at ryge som 12-årig, ville jeg ikke ryge nu.
Men jeg ved, hvad afhængighed er.
Og jeg ved, at ingen har som mål at blive afhængige af noget.
Redskabet med det passende navn: "Sommerfuglen."
Pigen er i puppestadiet, men når der tilføjes vægt,
bliver vingerne sværere at løfte, som enhver sommerfugl vil sige.
Dårlige vaner kan dræbe os, men gode vaner redder os ikke.
Man kan have fantastisk gode vaner, og jeg kan huske…
Jeg siger ikke hvem, men jeg havde en ven, som var én af de få på min alder,
som aldrig røg eller drak og skældte mig ud, fordi jeg gjorde det.
Hele livet spiste hun broccoli og asparges og drak vand og løb,
og hun døde af en hjernesvulst i 50'erne.
Og forresten er min mor lige død, og hun var næsten 92 år.
Så livsstilen dræbte hende ikke.
Hvis jeg dør i morgen, siger ingen: "Hun var så ung."
Jeg er for gammel til at dø ung.
Hvis jeg dør nu, fordi jeg ryger, siger folk: "Hvad forventede du?"
De er irriterede over, at jeg stadig er i live. Det ved jeg.
Men nu har vi noget, jeg slet ikke kan tolerere.
-Hvad? -Velvære.
-Ja. -Okay? Velvære.
Det er i alle aviser og alle blade.
Der er velvære-spaophold og velvære-dit og dat.
Vi havde ikke velvære. Jeg tænker: "Hvad er velvære?"
Det er ekstra sundhed.
Jeg ser velvære som grådighed.
Det er ikke nok, at jeg ikke er syg. Jeg vil have velvære.
Det er noget, man kan købe.
Okay? Man kan købe velvære.
Og der er særlig velvære-mad.
Der er frø og te og alt muligt.
Drikkevarer, smoothies, juice. Du ved, alt det.
Alt det, folk søger gennem velvære, vil jeg ikke have.
Nej, tak. Okay? Nej, tak.
Jeg vil ikke være… Jeg ved, at der er meditation og yoga.
Omkring en tredjedel af folk på gaden i New York har en yogamåtte.
Alene det holder mig fra yoga. Alene det.
At bære rundt på et lille rullet tæppe er…
New York var meget mere moderigtig engang.
Jeg vil ikke se folk gå rundt med tæpper.
Det er frygteligt. Jeg har ikke haft et tæppe siden børnehaveklassen.
Vi skulle have et med til middagsluren på gulvet.
Idéen med velvære må være opstået i Californien.
Det er som i San Francisco, eller hvad de kalder det, Silicon Valley.
Teknologifolk tænker meget på deres sundhed,
men ikke vores liv.
Det er dem, der er virkelig rige.
De gør alt muligt for at leve for evigt.
Og det er meget vigtigt for dem.
Og de har nok særlig mad og motion og alt muligt,
men de tror også, at verden går under.
Man skal have sin egen luft og sit eget vand.
Hvis der sker en stor katastrofe, vil jeg ikke være én af de overlevende.
Hvorfor skulle jeg ville det? Jeg forstår ikke folk, som vil det.
Men som barn var jeg utroligt bekymret for atomkrig.
Jeg ville overleve, fordi jeg var syv år.
Men jeg er ikke syv, og jeg vil ikke dø,
men hvis det sker, er det ikke tragisk. Jeg er ikke syv.
Og jeg vil ikke overleve med dem, som har gemt frø og alt muligt.
Det er ikke folk, jeg vil tilbringe tid med.
Hvis jeg ikke vil det nu,
når der er andet at lave, og alt stadig er intakt,
hvorfor så gøre det senere?
Der var en skildpadde, som hed Bert
Og skildpadden Bert var meget opmærksom
Når der var fare på færde Kom han aldrig til skade
Han vidste, hvad han skulle gøre
Han dukkede sig
Og søgte dækning
Husk, hvad I skal gøre, venner.
Sig det højt. Hvad skal I gøre, når I ser glimtet?
Dukke os og søge dækning!
Jeg ved ikke, hvad børn køber. Det, de må købe.
Jeg købte slik til en lille dreng på Valentinsdag,
og forældrene så ud, som om det var en pistol.
Jeg sagde: "Må han ikke få slik?", "Ikke rigtig."
Jeg havde allerede rakt ham det, og han fattede ikke, at han fik det.
"Mit yndlingsslik!" sagde han, før han åbnede det.
Posen var lille.
Jeg ville købe den kæmpestore æske, men de var blevet sure.
Og så sagde barnets mor til mig:
"Måtte du få slik, da du var barn?"
Hun er jo ældre end sin søn, men meget yngre end mig.
Jeg sagde: "Ja." "Vidste de ikke, at det var usundt?"
"De troede, det skadede tænderne." Slik skadede tænderne.
Jeg sagde: "De troede ikke, at alt det, som måske er usundt, var så usundt."
De var ikke rigtig…
De tænkte ikke på vores sundhed.
De tog os til lægen og sagde, at vi ikke skulle spise slik.
Min far skreg af mig, fordi jeg havde så mange huller,
og det var dyrt.
Men udover det sagde de bare: "Ja, spis dine grønne bønner."
Men de var ikke besat af det.
Som du ved, bliver børn ikke opdraget strengt nu,
men de må undvære meget, fordi det er usundt.
Eller dårligt for miljøet. Børn siger, at noget skader miljøet.
Der er en… Hun er en kvinde nu. Jeg mener, hun har et barn.
Men hun boede i San Francisco.
Da hun var tre år, og nu er hun nok omkring 33,
sagde hun noget. Jeg sagde irriteret: "Du er bare en lille pige."
Det hørte jeg 400 gange om dagen, da jeg var barn.
Hun sagde: "Jeg er en kvinde." Hun var tre år.
Jeg sagde: "Du er ingen kvinde."
"Du er ingen kvinde." Det må man ikke sige nu.
Hvis hun siger det, er hun en kvinde.
Det kan være en pige på tre år, en mand på 70 år eller en giraf.
Du er en kvinde.
Har du nogensinde brugt terapi eller selvhjælp eller den slags?
Nej. Jeg har brugt selvhjælp. For mig er det arbejde.
Men hvor kan folk med lignende forstyrrelser mødes?
Der er desværre ingen med lignende forstyrrelser.
Jeg kan ikke samle en gruppe. For min vigtigste…
Jeg har to vigtige aktiviteter i livet: Rygning og hævn.
Det kræver ingen gruppe.
Jeg kan hævne mig alene. Jeg bruger ofte telefonen.
Men rygning er din…
-Min hobby. -Det er godt.
Ikke mit erhverv.
Nu lever vi en tid, hvor cigaretter er frygtelige.
Det har de været i 30 år.
Marihuana er godt for os. Nu er marihuana godt for os.
Engang var marihuana…
Når jeg siger "Engang", mener jeg i en niårig persons hukommelse!
Glem mig.
Det var noget forfærdeligt, som førte til et desperat og ynkeligt liv.
Nu er det vidunderligt.
-Det er helbredende. -Det er vidunderligt.
De kommer det i gelébønner!
Folk har vist mig det: "Se lige. Det er en gelébønne.
Eller en vingummibamse."
Ja, det er en slikkepind. Det er ting, børn spiser.
Nu får børn ikke rigtige slikkepinde, men moren har en med marihuana.
Det er… Med marihuana i.
Så det er… Jeg røg marihuana som ung.
Jeg kunne ikke rigtig lide det.
Jeg kan ikke lide lugten. Nu ryger folk det ikke så meget.
De ryger det, men de spiser også slik og alt det.
Jeg har aldrig… Det er ikke følelsen, jeg søgte,
følelsen af let lykke.
Okay? Det er ikke noget for mig. Ingen let lykke til mig.
Men hvis nogen er interesserede,
så har jeg venner på min alder og ældre,
som har røget marihuana dagligt i 50 år.
De er ikke verdens skarpeste mennesker.
Lad mig forsikre dig om, at det har en samlet effekt.
For jeg kendte dem, da de startede.
De er ikke farlige mennesker,
men de er heller ikke folk, man bør bede om råd.
Jeg tænker af og til: "Hvad er der sket med ham?"
Så indser jeg…
Og jeg har sagt til folk: "Jeg spurgte ham om noget.
Han var så vag. Hvad er der sket med ham?"
"Han er et pothoved!" Og jeg sagde: "Ja, det glemte jeg."
Hvis jeg bestemte, ville jeg sige:
"Folk kan lide det. Lad dem få det. Jeg er ligeglad."
-Fem minutters pause? -Ja.
-Er du okay? -Ja.
-Vil du have et øjeblik til… -Ja, jeg vil ryge.
Da jeg var en lille pige,
spillede piger kastespil og tegnede hinkeruder og sjippede.
Det gør de nok ikke nu.
En, to, tre, fire.
Men det havde betydet, at hvis kvinder styrede verden,
og de kom op i min alder, så var der professionelle kastespil.
Det er…
Hvis man siger kastespil eller hinkerude,
synes mænd, det er fjollet, men det er det samme!
Det er spil!
En fodboldkamp er et spil. Det er et spil.
Og Reggie Miller i en animeret diskussion med Spike Lee,
som er stor Knicks-fan og sidder på forreste række.
Jeg tror, Spike motiverede ham.
Spike råber til dommeren, Dan Crawford.
Spike ved ikke, at han ikke er med i kampen.
Hvad med Spike Lee?
Hvilken Spike?
Vi ses på fredag. Held og lykke.
Kan du lide sport?
Jeg kan ikke lide sport. Faktisk må jeg sige, at jeg hader sport.
-Du hader sport. Jeg har et spørgsmål. -Ja?
Kobe eller LeBron?
Jeg ved kun, hvem de er,
fordi jeg har en god ven, som elsker sport.
Ellers ville jeg måske ikke kende dem. Men jeg har ingen favorit.
-New York Giants, Jets? -Ingen favorit.
-Jeg har ingen favoritter. -Rangers, Islanders, Devils?
Tro mig, når jeg siger, at jeg hader sport.
Hvad gør du, når det er Superbowl-dag?
Det er en god dag at tage på restaurant. Okay?
For det første er teatre, hvor New York City Ballet optræder,
eller operahuset og det, som hed Philharmonic Hall,
vigtige for byen, selv hvis man ikke kommer der.
Der er en idé nu om,
at de kun skal støttes af folk, som bruger dem.
Det siger ingen om footballstadioner.
Fodboldstadioner… Lad mig forsikre dig om, at hvis du hører, jeg er på et stadion,
er det, fordi de har samlet folk og sigter på mig med en pistol.
Ellers er jeg der ikke.
Footballstadioner bliver ofte betalt af folk, som bor i byen
og får kæmpestore skattefordele. "Ja, vi giver jer penge, fordi vi…"
"Vil vi ikke have et footballhold?" Jeg vil ikke.
Jeg vil ikke have et hold. Jeg ville ikke have et i high school.
Jeg vil ikke have et nu. Jeg vil ikke betale for et hold.
Hvorfor hader du sport?
For mig er det noget, som er passende
for et syvårigt barn.
Vent lige!
Okay?
Så hvis man er voksen,
maler man ikke sit ansigt og tager en trøje på og alt det?
-Ansigtsmalingen er tiltrækkende. -Det gør jeg ikke.
Her er det, der chokerer mig.
Man ser dem på gaden. De skriger: "Vi vandt!"
Og jeg tænker altid: "Hvem er vi? De vandt."
"Du lå på sofaen og drak øl." Okay?
Men det er det gode ved sport. Man identificerer sig med et hold.
Ja, det er en virksomhed.
Man ser aldrig folk på gaden råbe: "Ja, Coke vandt! Pepsi tabte!"
Jeg vil vide, hvordan de fik dig til det.
-Du hader sport! -Ja.
Men sport er så vigtigt, fordi mænd bestemmer. Det er derfor.
-Så… -Mænd styrer verden, så…
Det er korrekt. Og de elsker sport…
Hvis kvinder styrede verden,
var der så professionel hinkerude?
Jeg sagde engang til en middag med en masse mænd, som var kunstnere,
alle sammen anerkendte kunstnere, og de talte om baseball:
"Jeg forstår det ikke.
Drømte alle mænd om, da de var børn,
at blive professionelle baseballspillere?
En fyr sagde: "Alle mænd, jeg kan lide, gjorde det."
Du kommer fra en anden æra.
I dag vil kvinder spille sport,
og kvinder spiller alle former for sport, og de vil spille.
Ja. Derfor er jeg glad for, jeg ikke er en pige nu.
Da jeg gik i skole, skulle piger ikke spille football.
De skulle ikke dyrke sport. Det var fordelen ved at være pige.
-Nu skal piger… -De skal ikke. De vil spille.
Ja, men det ville vi ikke. Okay?
-Vi ville ikke og skulle ikke. -Verden udvikler sig.
Ja. På den måde.
Jeg foretrækker flere kvinder i kongressen og færre, der spiller football.
USA'S KVINDELANDSHOLD FIFA-VERDENSMESTRE
Folk gør mange ting, især nu på såkaldte ferier,
som krigsfanger blev tvunget til at gøre.
Jeg læser ofte, for eksempel i Times' rejsesektion:
"Tag på ferie og bestig et bjerg, mens du er bundet til andre mennesker.
Når du står på toppen, kan du springe ud og…"
Ferien koster 15.000 dollars per person,
og for mig ligner det dødsmarchen på Bataan.
Hvis folk var i live efter dødsmarchen, sagde de så:
"Du skylder mig 15.000, for det var en stor oplevelse"?
Jeg tænker: "Hvorfor gør de det?"
Folk vil udfordre sig selv.
Det siger folk altid: "Jeg vil udfordre mig selv."
Udfordringerne er falske.
Bjergbestigning er en falsk udfordring. Man behøver ikke bestige bjerge.
Der er meget, folk skal gøre og bør gøre, som de ikke gør,
fordi de er bange, eller det er svært.
Det er udfordringer.
En udfordring er noget, man skal gøre. Ikke noget, du finder på.
Folk gør alt det, der hed "ekstreme ting."
Nu deltager mange i dem. "Jeg vil udfordre mig selv."
Jeg tænker altid: "Hvilket liv lever du?"
For mig er livet udfordrende nok.
Hvis jeg når hen til renseriet uden at ende i et stort skænderi
og får tøjet tilbage uden at råbe: "Jeg sagsøger jer!",
eller nogen truer mig, så er det nok.
Jeg tænker altid: "Virkelig?" Livet har altid været udfordrende nok for mig.
Jeg behøver ikke at finde helt fantastiske udfordringer.
Jeg frygter at komme fysisk til skade, og det har jeg altid gjort,
så jeg undgår aktiviteter, hvor man kan komme til skade,
og det er alle aktiviteter, som kræver en hjelm. Okay?
Drengene har slået teltene op og gør klar til at fiske.
Sejlsport, fiskeri, svømning og alle andre slags vandsport
er åbne for alle campister.
Og her er konens plads ikke i hjemmet.
Der er et sted, som hedder Lake Powell. Det er en stor, kunstig sø.
Søen blev fyldt med millioner af fisk, så folk kunne fiske.
Her tog mange åbenbart hen for at opleve naturen.
Jeg tog derhen og var på en husbåd, som en fyr lejede.
For at fiske der skal man have fisketegn.
Så man tager hen i en stor butik.
For at få fisketegnet skulle jeg vise mit kørekort.
Så kvinden, som først lignede et normalt menneske,
bad om mit kørekort.
Dengang var der intet foto på kørekort i New York.
Det var almindeligt i Vesten, men vi havde dem ikke endnu.
Så jeg gav hende mit kørekort. Hun så på det og på mig og sagde:
"Hvad er det? Har I intet foto på kørekort i Jew York?"
Jeg var chokeret.
Jeg sagde: "Nej."
"Hvorfor ikke?", "Fordi vi kan læse."
Jeg husker det tydeligt.
Nu har vi fotos, men bruger dem ikke, for vi kan stadig læse.
Verdens seks hurtigste sprintere gør klar.
Owens, Amerika.
Borchmeyer, Tyskland.
Og Metcalfe fra Amerika.
Owens er foran!
Strandberg og Borchmeyer kæmper. Osendarp udfordrer Wykoff.
Metcalfe kommer op, men Owens vinder på 10,3.
De Olympiske Lege i 1936.
Jesse Owens vinder en masse guldmedaljer, og Hitler nægter at give ham
hånden.
For afroamerikanere her i landet
er mange gennembrud
kommet gennem sport.
Der er Jack Johnson, Joe Louis, Jackie Robinson, Muhammad Ali.
Verden ville ikke være, som den er i dag, uden Muhammad Ali.
-Det, han kunne, var større end boksning. -Jeg er enig.
Jeg elsker Muhammad Ali. Jeg så en kamp i The Garden.
Nu har du set en kamp!
-Men ikke… -Vent. Hvilken kamp?
-Den første Frazier… -Ja.
Vent! Så du den første Ali-Frazier-kamp? En af de største kampe nogensinde?
Og du hader sport?
-Ja. -Forsvind!
Men jeg elsker Muhammad Ali.
Hvor Frank Sinatra fik taget billeder? Og du var der? Hvorfor?
Jeg tog med en pige, som kendte Frank Sinatra.
Kendte ham godt. Han gav hende billetterne.
Hjalp hun, mens han fik taget billeder?
Ikke på det tidspunkt, nej.
Men hun hjalp ham meget. Så hun gav mig billetterne.
Jeg ville se den. Jeg elsker Muhammad Ali.
Vent. Du elsker Muhammad Ali, men kan du tage ham ud af sport?
Jeg elskede ham som politisk figur.
Ja, men at han var verdensmester i sværvægt gav ham en platform.
Ja, men det var hans problem. Min interesse i ham…
Hvordan fik han platformen?
Det var ikke sket. Det var heldigt, at han var god.
-God? Han var fantastisk. -Jeg tror på dig.
Jeg sad der sådan her, og en fyr bag mig skreg:
"Byt plads med mig! Du fortjener den ikke!"
Du hader sport, men du så en af de største kampe nogensinde
og havde en god plads.
Ja. Men tøjet var også fantastisk.
-Alle var flot klædt på. -Alle.
Så det var bedre end et modeshow, som man kan gå til nu.
Det var en vidunderlig begivenhed med mode og kultur.
Desværre var der også en kamp.
Jeg blev engang spurgt: "Hvorfor så du den kamp?"
Jeg sagde: "Tøjet."
Der var stadig en stor alfonskultur i New York dengang.
Alfonser overalt på gaden. Der var alfonsmobiler.
Folk klædte sig helt utroligt.
Alfonserne havde store hatte på, og de havde 12 piger med.
Det går ikke nu.
Jeg siger ikke, det var skønt, men det var interessant.
Jeg elsker Muhammad Ali som figur, men jeg hader kampene.
Jeg hadede det. Tænk, at det er lovligt.
Jeg diskuterer det ofte med folk.
Selv en Ali-kamp, hvor der ikke var så mange slag,
fordi han var danser. Men tænk, at det er lovligt.
Tænk, at det er lovligt
at se mennesker banke hinanden som en sport.
Jeg ved, at folk elsker det, og folk vil blive sure.
Men ved du, hvad der er ulovligt? Hanekampe.
Hanekamp er to kyllinger, der slås. Vi spiser kyllinger!
Jeg spiser kyllinger. Jeg ved, at nogle ikke gør det.
Vi spiser kyllinger, men de må ikke slås, for det er for brutalt.
Jeg afslog en middag for Leni Riefenstahl.
Okay? Da Leni Riefenstahl fik udgivet bogen, som hed…
-Nuba. -Nubia.
-Nuba? -Nuba.
Og en fyr, jeg kendte, som nu er død, holdt en lille middag for hende.
Der var 12 personer, og flere end 12 ville med.
Jeg afslog.
Han sagde: "Hvorfor kommer du ikke?"
"Jeg skal ikke til middag for Leni Riefenstahl. Latterligt."
Han sagde: "Fran, du må indrømme, at hun er en god kunstner."
"Jeg er ligeglad."
Nu kan jeg ikke huske filmen. Om OL.
Olympia er god, ja.
De viste den på S&M-barer, bag tremmer. Uden lyd.
Hun havde mange fans i New York blandt en bestemt gruppe mennesker.
Han sagde: "Er filmen ikke god? Hun er en god filmskaber."
"Ja."
"At tage det talent og bruge det sådan, er værre.
Så hellere være dårlig."
Tekster af: Mila Tempels