EN ORIGINAL DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Jeg har rejst en del.
Jeg plejede at nyde det mere, end jeg ville nu.
Jeg var yngre dengang, du ved. Jeg var…
Jeg kan ikke sige, at jeg nogensinde var afslappet,
men bestemt mere, end jeg er nu.
Jeg har altid været let at irritere, men nu er jeg konstant rasende.
Problemet ved at forlade min lejlighed er, at der er så mange andre mennesker derude.
Det gode ved min lejlighed, der er en god lejlighed, er,
at jeg kontrollerer, om der er andre i den.
Det er meget vigtigt for mig.
Det kan man ikke i en hotellobby. Jeg har prøvet.
Man kan det heller ikke på et rutefly.
Man kan på et privatfly, men jeg har ikke et.
Når jeg er på privatfly, er jeg altid overrasket over at være der.
Jeg tænker: "Du var ikke kommet med mit fly."
Hvad er meningen med et privatfly, hvis andre er ombord?
Folk siger: "Ville du ikke invitere dine venner?"
Nej, det ville jeg ikke.
STATIONEN LUKKES MIDLERTIDIGT FRA MANDAG KL. 05
FRAN LEBOWITZ I EGEN PERSON!
DER OPTAGES
Sådan der.
Okay, gør dig det bare behageligt…
På Wolf of Wall Street-settet
så jeg dig ikke, før jeg virkelig lavede lort i den.
-Så måtte jeg komme. -Alle sagde: "Gud, nu kommer Marty."
Det triste ved at rejse til det ydre rum er, at det er i fortiden.
Noget, der virkede så fantastisk…
Da vi først rejste ud i rummet… Ikke til Månen.
Da John Glenn rejste ud i rummet,
kom de med et fjernsyn på min skole.
Hvilket var chokerende, fordi tv og skole var to forskellige verdener.
I den alder var jeg aldrig selv interesseret i videnskab,
men det virkede som en stor og fantastisk ting.
At folk havde regnet ud, hvordan man gjorde det.
Så jeg syntes, det var stort.
Og jeg synes, det var vigtigt.
Jeg ved, at nogle af de rige fyre nu har deres eget… NASA,
for vi har ikke NASA.
Nu er det privatiseret, og Elon Musk har en slags NASA,
et rumraket-firma, og de kalder det rumturisme.
Folk vil kunne hygge sig.
-Tilmelder du dig ikke? -Nej, men jeg tilmelder gerne turisterne.
Jeg vil ikke ud i rummet, så det interesserer mig ikke.
Men jeg synes, det er godt for et land at udforske den slags.
Selvkørende biler.
Selvkørende biler er en af de ting, jeg må sige, har overrasket mig.
Fordi jeg aldrig har tænkt på det.
Da de først skrev om det, tænkte jeg: "Hvem ønskede det?"
Jeg har bare aldrig tænkt på det.
Jeg synes, mange opfindelser lyder interessante,
eller jeg forstår behovet, selvom jeg ikke behøver det.
Men førerløse biler. Jeg har en bil. Jeg kører bil.
Og jeg tænkte…
Ikke én gang har jeg tænkt: "Var det ikke fedt, om bilen kørte selv?"
-Jeg har kun 20. Kan du give tilbage? -Ja, intet problem.
Folk siger: "Er du ikke ræd i en førerløs bil?"
Jeg har været ræd i en bil med en fører.
Jeg har været stiv af skræk.
Scenen i din film, Efter fyraften, når taxien drøner afsted.
Ja, det er fra en virkelig taxitur med flamenco-musik.
Det skete for mig.
Da jeg så filmen for første gang, og taxien kørte…
-Med Griffin, ikke? -Jo.
Åh, du godeste!
Jeg kunne ikke holde op med at le, det var starten på skøre taxichauffører.
Der var taxier før det, men på et tidspunkt…
Ingen ved ikke hvorfor, men pludselig er alle taxichauffører vanvittige.
De kører en million kilometer i timen og hører dig ikke.
Du må trygle dem om at sætte farten ned. Og finde på ting: "Jeg har dårlig ryg."
Som yngre sagde jeg: "Jeg er gravid," det skræmte dem.
Det kan jeg selvfølgelig ikke nu, medmindre de er helt blinde.
Der er så mange forfærdelige chauffører,
at tager du alle de dårlige og fulde chauffører,
og alle de chauffører, der er skæve, er førerløse biler nok mere sikre.
Så det er ikke, fordi mennesker har så god dømmekraft.
Fran Lebowitz er med os. Din nye bog hedder Social Studies.
Vi talte sammen under reklamerne om noget originalt ved New York.
Før du var en kendt forfatter, var du taxichauffør.
Var du en god taxichauffør?
Uden at prale var jeg en fremragende taxichauffør.
Men jeg kunne ikke lide at køre taxi.
Det var ikke interessant eller malerisk.
Jeg lærte intet og vil aldrig have sådan et job igen.
At køre taxi nu er virkeligt forfærdeligt, men det var et forfærdeligt job.
I begyndelsen var der et par hippier, der kørte taxi,
men den typiske taxichauffør i New York
var en jødisk arbejderklassefyr med en cigar i munden.
Man måtte ryge i taxier. Og de var lede imod mig.
Hvis nogen af dem stadig er i live, så var de meget lede over for mig.
Og jeg blev virkelig overrasket, for de lignede min onkel.
Jeg troede, de var… Men…
Nu ved jeg… Selv da begyndte jeg at indse,
at de var virkelig bekymrede.
"Hvad vil der ske med faget?
Pigerne kommer med deres lange hår, og så er det hele forbi?"
Det var et godt job at tjene penge på.
De arbejdede otte timer om dagen, fem dage om ugen.
De havde koner. De havde børn. Konerne arbejdede ikke.
Okay? Og de tjente til dagen og vejen.
De boede i Queens eller Brooklyn,
det var et andet sted end nu, og det var et godt job.
Der var et cafeteria på Lower Park Avenue, der hed Belmore,
og det var der, chaufførerne spiste.
Den var åben 24 timer i døgnet, og af en eller anden grund…
De har haft en aftale med politiet.
Man kunne parkere lige foran uden at få en bøde.
Derfor var den populær blandt chauffører. Ikke fordi de havde den bedste mad.
Taxichauffører er ægte feinschmeckere.
Og når jeg tog derhen, talte ingen til mig.
Jeg var meget populær i cafeteriet på mit gymnasium,
men i taxichaufførernes cafeteria, meget upopulær.
Stillede jeg et spørgsmål
og prøvede at få et råd, svarede de mig ofte ikke engang.
Dengang var der garager med store flåder af taxier,
og så hentede du din taxi fra garagen.
Der var en benzinstander. De tankede op. Man betalte ikke for benzin.
De skrev mængden ned for at sikre, at det passede med dit køreregnskab.
Så man ikke tog til East Hampton i taxien i weekenden
Så det var, du ved…
Vi skulle tage en test.
En taxi-køreprøve, som de umuligt kan have nu.
Jeg ved det ikke. Jeg har ikke ansøgt om jobbet længe.
Men jeg er faktisk kommet ind i taxier siden
og har sagt: "Grand Central Station," og de siger: "Hvad?"
De ved ikke, hvor Grand Central Station er.
Så vi måtte…
Når jeg siger "vi" lyder det som Harvard Business School. Det var det ikke.
Og det er ikke som London,
der har en meget berømt test med otte millioner spørgsmål,
men der var nogle ting, du ved.
Man skulle kende lufthavnene, og forskellige butikker og steder.
Det gør de ikke nu.
Det er et meget devalueret job nu.
Okay.
Gramercy Park South 19, tak.
Taxier er meget ubehagelige. Lad os indse det.
De sætter de tingester i, skærmen foran dig.
Da opdagede jeg, jeg var dårlig til at slukke dem.
Nej. Plottet med opkaldet virker ikke for mig.
-Jeg har set det 117 gange. Okay? -Undskyld mig.
Undskyld mig. Det har ingen kant.
-Han er lige kommet ud af fængslet. -Far er i Cleveland.
Jeg kan ikke slukke dem.
Jeg trykker på den 117 gange,
selvom jeg ved, at den er møgbeskidt.
Det var sundere at spise en ti-dollarseddel
end at trykke på den tingest, som en million andre har prøvet at slukke.
Og jeg er dårlig til det. Jeg har slet ikke held med det.
Jeg har på nogle måder været heldig i mit liv.
Og på nogle måder, meget uheldig.
I min alder ændrer den slags sig ikke.
Man vågner ikke og opdager, man har utroligt held i ejendomshandel.
Eller at man kan slukke tingesten i en taxi.
Jeg ved, at den ene ting virker lille, den anden stor.
Men det er begge ting, jeg ikke kan.
Nu tager Scorsese og jeg spørgsmål fra publikum.
Der er mange mennesker.
Bare ræk hånd op. Dig.
Hej, jeg er Laura fra Barcelona.
Mit spørgsmål er…
Jeg har også…
Jeg er på krykker efter et uheld.
Jeg blev ramt af en politibil, efter jeg flyttede til New York.
Og jeg sagsøger byen, fordi folk siger:
"Du skal sagsøge byen, så du får penge. En politibil ramte dig…"
Er det et spørgsmål?
Fordi der er mere, ja.
God historie.
Spørgsmålet er…
Du bor i New York.
Hvor lang tid tager det at få pengene?
Okay, her er spørgsmålet.
Hun er fra Barcelona. Det er ikke spørgsmålet.
Hun bor nu i New York. Hun blev ramt af en politibil.
Hun sagsøger byen og vil vide, hvornår hun får sine penge.
Ja.
Det spørger alle mig om.
Ja.
Godt, jeg kan sige så meget,
at jeg bor overfor et advokatfirma, som man hører om hele tiden.
Den slags advokatfirmaer, der siger: "Har du knækket en negl?
Har du tabt et æg?"
Ja.
"Du kunne have penge til gode."
STATIONEN ER MIDLERTIDIGT LUKKET FOR OMBYGNING
Jeg var på min metrostation en dag,
og der var skilte, fordi den lukker for…
…"forbedringer".
Forbedringer.
Vi reparerer ikke metroer, fordi sporene er ødelagte.
Signalerne er itu. Vognene er itu. Alt er i stykker.
Der er ikke tog nok. De går itu. De er gamle, bliver ikke ordnet.
Men forbedringer på stationen.
Og der var store plakater med lister over alt det, de ville lave.
Stationen lukkede i fem måneder.
Fem måneder?
Så jeg begynder at læse den her plakat, og der står en fyr ved siden af mig, som…
Til slut opdager jeg, at vi læser med præcis samme hastighed.
Det er alle de ting, de vil gøre ved stationen.
Og nederst på listen… Jeg lyver ikke.
Satire er umuligt i dag. Jonathan Swift ville være mundlam.
Den sidste sætning var "Kunstinstallation".
Så vi kommer til den på præcis samme tidspunkt,
og han siger: "Kunstinstallation? Hvad er det?"
Jeg siger: "Aner det ikke, men er det ikke det største problem i metroen?
Venter du ikke i timevis på tog, der ikke kommer og tænker:
'Ved du hvad? Her er ikke nok kunst.'"
William Wegman har installeret nogle mosaikker af hunde,
som jeg nok har betalte for.
Og de er da søde, men tog det virkeligt fem måneder?
Og det er det. Med andre ord er de ødelagte fliser der stadig.
Den originale schmutz er der stadig. De ødelagte cementgulve har de ikke rørt.
"Hvorfor tog det fem måneder?"
Og så tænker du på håndværkeren, der renoverede din lejlighed.
De må have brugt ham. Derfor tog det fem måneder.
Du elsker måske mosaikker af hunde. Måske kan du ikke lide dem. Men ingen…
Selv William Wegman ville sige:
"Tror I, det er vigtigt for livsnerven i New York,
at vi har de hunde på metrostationen?"
Det er det ikke. Det er da fint.
Nogle gange tænker man:
"Har vi ordnet alle de vigtige ting, så lad os gøre det."
Men det har vi ikke.
Vi har ingen vigtige ting ordnet. Lad os gøre det andet.
-Måske tror de, det er for sjælen. -Sjælen, ja.
Men ingen i metrosystemet har nogen sjæl tilbage.
De har banket det ud af os.
Det ville tage en metrotur
at gøre Dalai Lama til en gal, rasende person,
der råber: "Hvem bekymrer sig om kunst på stationen?"
For at sikre sikkerheden i New Yorks transportvæsen
er systemets mænd perfekt trænede til deres arbejde.
På transportvæsnets testcenter lærer disse mænd at køre i byens gader
i tung trafik og under svære forhold.
Deres evner evalueres omhyggeligt af uddannede eksperter.
Hvis du er over 14, har du ikke tid til at vente på bussen.
Er man otte eller ni tænker man: "Bussen tager halvanden time,
men jeg er ni og har masser af tid at spilde."
Men er man ikke ni, tænker man: "Beklager, jeg er for gammel.
Jeg har ingen tid at spilde."
Jeg er sådan én, der, hvis jeg venter på bussen…
Der er mange, der venter, men mens man er der,
bliver der et slags sammenhold mellem dem, der venter på bussen.
Nogle giver op.
De går bare. Nogle tager taxier.
Jeg tænker: "Jeg spilder ikke min investering.
Jeg har ventet i 25 minutter. Går jeg, mister jeg de 25 minutter.
Dem får jeg aldrig tilbage."
Til sidst kommer bussen.
Jeg spørger chaufføren, da jeg stod på: "Kan du sige mig,
hvilket stop er nærmest 27th Street?"
"Aner det ikke," sagde han.
Så jeg sagde: "Hvabehar?
Ved du det ikke?
Ved du ikke, hvilket stop er nærmest 27th Street?"
Han sagde: "Hvad forventer du? At jeg husker alle stop?"
Jeg sagde: "Ja, det gør jeg.
Jeg forventer, at du husker alle stop.
Hver eneste ét!" Han sagde: "Der er mange stop."
Jeg sagde: "Jeg forventer du husker dem. Du er buschauffør."
Det er ikke, fordi du spiller med i Richard III.
Det er meget at huske. Hvordan kan du det og huske alle stop?
Men du er buschauffør. Det er dit job.
Dit job har to opgaver. Du skal køre bussen, ikke?
Hvilket jeg kunne gøre. Og du skal huske stoppestederne, hvilket jeg også kunne.
Richard III, det kunne jeg ikke, men jeg kan…
Hvor mange stop er der? Der er ikke 10.000 stop.
Der er ikke en restaurant i New York,
hvor hver tjener og servitrice ikke kan huske 4.000 specialiteter.
Jeg er målløs, når de fortæller om alle specialiteterne.
Til slut kan jeg ikke huske, hvad der var i begyndelsen.
Man ender med at sige: "På et tidspunkt sagde du ørred."
Og med det samme går de ind i det.
Man burde tage alle de tjenere og servitricer,
der fejlagtigt tror, de skal spille Richard III,
og gøre dem til buschauffører, ikke?
Fordi de har tydeligvis fantastisk hukommelse.
Ikke bare husker de retterne, de husker, hvordan man laver dem.
"Den er med koriander, og den er med det her…"
Så spørger nogen: "Hvor meget koriander?" Sådan er jeg ikke.
Men nogle mennesker er vanskelige.
"Hvor er korianderen fra?"
Jeg tænker altid: "Jeg spiser aldrig med dig igen."
Jeg ved ikke engang, hvad koriander er.
Det er lækkert. Jeg har smagt det. Koriander, fint.
Men sådan er det at tage bussen.
Byen forandrer sig.
En af måderne er, at lyset er tændt i bygningen.
Var det på Roosevelt Island, hospitalerne lå?
Ja, lige der.
Og det var der, tyfus-hospitalet lå?
Ja, tuberkulose, tyfus og den slags. Der placerede de dem. Ja.
En dag bliver alt det her dit.
Det var min replik.
-Hvad… Kan du se flyet? Hvor? -Det ligner en guldsmed. Se lige.
-Jeg kan ikke se det. -Lige der. Det lander.
-Hvor? -I lufthavnen.
Hvor er det?
-Er LaGuardia lige ved siden af Rikers? -Ja.
Du godeste.
Men det lander ikke ved Rikers.
Gjorde det, ville fangerne sige:
"Jeg ved det ikke. Delta. Nej."
-Nå, der er det. -Ja.
-Er der kun ét fly? Er der to? -To fly.
To. Så det er som Delta.
"Hvor er flyet?" "Vi har kun to, så hvor skal du hen?
Du må vente, for den skal til 16 andre byer først."
Hvor i vores samfund kan du mindst lide at være i dine medmenneskers selskab?
Et sted, der giver dig myrekryb.
-På et fly. -Et fly?
Tænk, at de lod alle de andre gå ombord.
De andre passagerer gør flyrejser så forfærdelige.
Hvordan har flyrejser ændret sig?
Da jeg begyndte at flyve…
Jeg var ikke barn. Jeg begyndte som voksen.
-Det var luksuriøst at flyve. -Klart.
Det var virkelig luksuriøst. Jeg ved, det lyder umuligt.
Men grunden var, at luftfartsselskaberne var regulerede,
og det gjorde, at de ikke kunne konkurrere på prisen.
Så alle billetter var samme pris. New York til L.A., samme pris alle steder.
Så missede du flyet, tog et andet selskab imod din billet,
intet problem.
Så de måtte konkurrere på service.
Så flyselskaber reklamerede:
"Vi har steak, hummer og pianobar. Vi har en stripper og en lounge."
Jeg mener det. Hvor mange her har fløjet med Pan Am, før de gik nedenom og hjem?
Jeg tog den gamle rute til vestkysten og til San Francisco.
Clipper of the Skies, hed den.
Et nyt koncept inden for lufttransport. Det er ikke længere besværligt at rejse.
Dette er atmosfæren på en jet clipper-flyvning.
Lækker mad øger fornøjelsen.
Den bliver tilberedt i fire pantryer,
hvor retter tilberedes i hurtigovne.
For nylig blev tre kvinder i 50'erne anholdt på et fly et sted nordpå.
En var advokat. En var læge. Og en var ejendomsmægler eller noget.
De var sammen. Den ene skændtes med stewardessen.
De andre blandede sig, og de blev anholdt.
En ven sagde: "Er det ikke utroligt, at folk i den alder bliver sat af flyet?"
Jeg sagde: "Det er kun folk i den alder, der bliver sat af.
Vi er de eneste, der husker, da det var fedt at flyve."
Når de siger til os: "Sæt det ikke der," siger vi: "Spøger du? Hvor er min hummer?"
Folk på 20 har altid syntes, det var en dårlig oplevelse.
-En flyvende bus. -En horribel, dårlig oplevelse.
Hvorfor tager det seks timer at komme til Los Angeles?
Hvis de fløj Concorde til L.A., behøvede man ikke overnatte.
Det, synes jeg, er et vigtigt nationalt mål.
Var jeg præsident, sagde jeg: "Vi har et vigtigt nationalt mål.
Vi gør det muligt at tage fra L.A. til New York uden at overnatte."
-Hold et møde, vend tilbage. -Du behøver ikke overnatte.
Jeg stod i lobbyen med bagage kl. 6 om morgenen for at nå et fly,
og nogen i min bygning , en nabo, der…
Nogle mennesker kommer hjem fra træning kl. 6.
Jeg tænker: "Det er derfor, de har penge." På den anden side kalder du det et liv?
Hvad? At komme hjem fra træning kl. 6.
Okay, så siger de: "Fran, skal du på ferie?"
Og jeg tænker: "Er du vanvittig?"
Så jeg siger: "Ferie? Nej."
"Nå, hvor skal du hen?" Jeg husker det ikke.
Jeg siger: "Nej, jeg skal holde foredrag. Jeg skal på arbejde."
Hvis du ser mig med bagage i lobbyen,
så skal jeg tjene penge, okay?
Jeg skal ikke bruge dem. Det er her, jeg bruger dem.
Jeg tager afsted, stiger på flyet. Jeg tjener penge.
Pengene betaler jeg til bygningen. Jeg bliver i bygningen.
Du ved, jeg tjener penge, så jeg har et hjem.
Jeg må fortsætte, så jeg kan blive her.
Men jeg kan ikke forstå, at folk rejser for sjov.
Når jeg ser folk i lufthavnen, der skal på ferie, tænker jeg:
"Hvor forfærdeligt er dit liv?"
Hvor slem er din hverdag, når du tænker: "Ved du, hvad der ville være sjovt?
Lad os tage i lufthavnen med børnene og tusindvis af stykker bagage,
stå i kø, blive råbt af en masse idioter,
komme for sent afsted, blive klemt sammen.
Og det er bedre end vores liv."
Og værsgo.
Et anklagepunkt om medvirken til aktiesvindel.
To anklager om aktiesvindel.
To anklager om medvirken til pengevask.
21 anklagepunkter om pengevask. Et anklagepunkt om at bøje loven.
Kaution sættes til ti millioner dollars.
Ja?
Hvad synes du om e-cigaretter?
Da Leo gik ind i retssalen på dit filmset,
røg han en cigaret.
Og jeg tænkte… Vi var i en rigtig retsbygning, ikke?
Filmstjerner har længere snor end folk, der ikke er filmstjerner,
men jeg tænkte: "Lader de ham ryge i retsbygningen?"
Han kom tættere på, og jeg lugtede ikke røg.
Jeg tænkte: "Hvis han kan ryge, så kan jeg ryge."
Han røg en e-cigaret,
og i en af pauserne sagde han til mig:
"Vil du have en? Har du prøvet dem?" Jeg sagde: "Nej."
Han sagde: "Jeg giver dig en," og han gav mig en.
Men jeg ville have en rigtig cigaret.
Han sagde "Prøv den," så jeg prøvede og lod som om det var godt.
Han gav mig den, og så glemte jeg det.
Og så var jeg på et fly på vej til Los Angeles,
og jeg var nået dertil, hvor jeg kunne dræbe nogen.
Og så huskede jeg, at jeg havde en falsk cigaret,
som Leo forresten sagde, at man ikke…
Det første, jeg spurgte om, var, om jeg måtte ryge dem på fly.
Jeg spurgte: "Må man ryge dem på rutefly?" Han sagde nej.
Jeg sagde: "Hvordan ved du det? Har nogen fortalt dig det?"
Så han sagde: "Nej, jeg var på et fly, og de ville ikke lade mig ryge den."
Jeg tænker, hvis de ikke vil lade ham ryge,
så må man ikke ryge dem på flyet.
Selvom jeg tænkte: "Hvorfor?"
Jeg var på et fly, ikke et rutefly, men man måtte ikke ryge.
Jeg tænkte: "Jeg har cigaretten, Leo gav mig."
Så jeg brugte den på flyet, og det fjerner lysten til at slå ihjel.
Man tænker, at det er sødt, at fyren, der ejer flyet, giver mig et lift til L.A.
Men hvorfor ikke lade mig ryge?
De er ikke så gode som ægte cigaretter, men bedre end ingen cigaretter.
Og man må ikke ryge dem på flyet,
men ingen bemærker, hvis du ryger dem på flyet.
Så man kan ryge dem på flytoilettet. Man kan ikke ryge rigtigt på et flytoilet.
Tænder man en, starter alarmen i cockpittet, og de kommer og skælder ud.
Det er helt sikkert.
Advarsel. Rygning er skadeligt for helbredet.
Fran Lebowitz og Leonardo DiCaprio støtter ikke brugen af e-cigaretter
og er ikke ansvarlige for ulykker, som følge af brugen af e-cigaretter.
Husker du så nogen kunder fra dengang, du kørte taxi?
Det gør jeg ikke.
Jeg husker,
at mange forsøgte at give mig joints i drikkepenge.
Okay.
De var unge, så de synes, det var fedt at gøre.
Og en seks eller syv gange, måske mere,
gav folk mig en joint. "Og den er til dig."
Jeg afleverede dem tilbage.
For det første, ville man ikke have stoffer i taxien.
Politiet kunne stoppe en.
Og jeg skændte også på folk, der røg pot i taxien.
Man måtte ryge i taxier.
Jeg tænkte: "Vi bliver stoppet.
Jeg ryger i fængsel, fordi du ryger en joint."
Og jeg vil sige: "Hør her. Jeg vil ikke have det der i bilen.
Og desuden gør jeg det her for penge.
Jeg kører taxien for penge. Det er ikke en fest det her.
Jeg gør det for penge, og jeg kan ikke tage en joint med i butikken
og betale en sandwich med den.
Så taxikørsel er lig med sandwichkøb for mig,
så tag den tilbage."
Jeg ville ikke have det i taxien. Det var normalt, at folk prøvede.
Jeg hørte, der var en kvindelig chauffør, men jeg så hende aldrig.
Jeg ledte efter hende på Belmore, for at tale med nogen.
Men jeg så hende aldrig.
Tekster af: Anja Molin