Baserad på en verklig händelse
Vatten! Ta hit vatten, hon håller på att svimma. Snabbt!
Det är inte tillåtet att gå in i lastbilen, frun. Kom ut!
I KOLTRASTENS LAND
Farfar, jag såg en röd fisk i floden idag.
-Jaså? -Ja. Jag lekte där och såg den.
Nej, det har inte funnits fisk där sedan kriget tog slut.
-Du ljuger! -Nej!
Du ljuger jämt!
-Håll käften! -Tyst!
Prata inte så där!
Jag går nästa gång de kommer med kroppar.
Edon, du ska inte leka vid floden. Hur många gånger ska jag säga det?
-Hej, allihop! -Hej, Haxhi!
-Det verkar bli minst 37 grader idag. -Vi kommer att bli stekta.
-Pappa, jag går nu. -Ha en bra dag!
-Trevlig dag! -Ha en bra dag!
Det här är ett mycket bra tillfälle för er,
så utnyttja det.
Men jag kan inte tvinga er till något.
Zamire, har du tänkt på vad folk kommer att säga?
Hur ska jag kunna veta det? Folk kommer alltid att prata.
Jag talar bara för mig själv. Jag vill inte bli något skvallerämne.
De kommer att säga: "Den försvunna mannens fru kör bil!"
De kommer att snacka skit bakom min rygg.
Jag vill gärna göra det.
En gång körde jag traktorn.
Men Ilir var rädd att jag skulle köra vilse, och sedan dess har jag inte kört.
-Kan jag också ta körkort? -Javisst.
-Instruktören kommer att lära dig allt. -Instruktören?
-Ska inte kvinnoorganisationen göra det? -Emine, den betalar för en instruktör.
-Är instruktören en kvinna eller man? -Det spelar ingen roll.
Det viktiga är att ta körkortet, för då blir det lättare att få jobb.
Ni måste ge mig besked denna vecka, för de väntar inte på oss längre.
Kan pappa fiska?
Nu går vi.
Mamma, svara då!
-Hur gick det att ta sig hem, svärfar? -Långsamt.
Jag sålde en idag.
-Jag fick gå ner i pris. -Det är bra.
De producerar inte nog, och honungen säljer dåligt.
Bara trettio euro? Vad ska jag köpa för det, Zamire?
-Då har jag bara råd med mjöl och olja. -Edona, jag skulle ge mer om jag kunde.
-Det är svårt att hitta donationer. -Mihrije, kom! Det är din tur.
Må Gud hjälpa oss!
-Får vi mer denna månad? -Nej, Mihrije, det här är allt.
-Får jag ta Hyrijes pengar också? -Varför kom hon inte hit själv?
De har hittat hennes man och son.
-Skriv under för henne också. -Nu slipper hon vara rädd hela tiden.
-Frågade någon om körkortet? -Nej, ingen.
Så klart inte! Det är bara två dagar kvar.
Du då?
Vi har en bil, men vi behöver någon som kör.
-Du kunde hjälpa oss i stan. -Du borde göra det, Fahrije!
Naza har rätt. Tänk över det.
Vad du än gör, påverkar det hela familjen. På gott och ont!
Du kanske tror att min son är död, men jag lever!
Jag kan inte bara tänka på dig.
Barnen blir stora. Jag måste tänka långsiktigt.
Du ska veta din plats i familjen.
Håll dig i högra filen.
Håll dig inom ditt körfält.
Slappna av! Det är bra. Håll dig i ditt körfält, så mycket du kan.
Mycket bra. Lägg i tvåan. Bra.
Den är inte ny, men den duger. Den blir bra.
Och här.
Vi uppskattar allt ni har gjort för oss.
Idén är bra, men vi måste göra klart det nya avtalet.
-Vi måste tyvärr avvakta med det. -Varför?
Folk gillar hemlagad mat. Den säljer bra.
Om vi ??hittar medel försöker vi igen, men nu är det svårt.
Det är inte svårt alls! Vi pratar om att göra ajvar, inte bygga hus!
Tack.
Ha det så bra. Hej då.
Jag kan inte ge mig in i något, om jag inte vet hur vi ska göra.
Din snabbköpsvän säger att det går. Kvinnorna gör ajvar, han säljer den.
Fahrije, det är inte så enkelt. Vi har inga pengar i organisationen.
Om organisationen upphör, förlorar kvinnorna. Nu har vi inte ens stödpengar.
Zamire, vi behöver inte stöd. Vi behöver arbete!
Vi håller ju på att bli galna! Märker du inte det?
Tror du att jag mår prima? Och du har ett jobb, Fahrije.
-Men de andra då? -Jag gör inte det här, och inte du heller!
Jag visste inte att du röker.
Det gör jag inte. Jag tar bara en då och då.
Säg inget till farfar!
Jag fick inte låna skolböckerna av Vera.
-Emines dotter? -Den horan!
-Använd inte såna ord! -Hon kallade ju mig det.
Jag ska fråga Emine. Vi har alltid fått låna dem.
-Jag vill inte ha dem! -Jaså? Har du pengar att köpa nya, kanske?
Du dagdrömmer ofta.
Okej, Emine. Du säger alltid emot.
-Min svåger skulle bli galen. -Men fråga honom först, Edona.
Jag frågade honom om körkortet. Då ville han döda mig. Han vägrar låta mig arbeta.
-Så jag kan inte. -Fahrije, din svärfar är mild och snäll.
Min svärfar är galen.
Jag säger inte att det blir lätt, Lume, men fråga honom.
Edona försökte, men resten av er bryr er inte!
Ni kommer ju att arbeta i mitt hus.
De känner mig, och de vet att vi är en bra familj.
Ja, alla känner dig.
De vet att du kör bil, och arbetar i stan.
Och?
Fahrije, förlåt att jag säger detta,
men hela byn pratar om dig.
Att du kör bil ensam till Pristina, och att du arbetar ensam.
Och värst av allt, säger de att om Agim levde, skulle han skämmas för dig.
Tror ni att det kan fungera?
Det är ingen konst. Vi har gjort ajvar hela livet. Vi vet hur man gör.
Har ni ett registrerat bolag?
Ja, vi har precis startat ett. Jag är chef.
Och pengarna?
-Ni behöver väl startkapital? -Jag har det. Säg bara om ni kan sälja.
-Vi gör resten. -Ni kan få några hyllor här i butiken.
Om det säljer, får ni er andel. Om inte, får ni tillbaka era varor.
-Har ni några frågor? -Nej.
-Vad bra! Grattis till oss! -Tack!
-Chef, alltså? -Jag var ju tvungen att säga nåt.
Hur så? Ser jag inte ut som en chef?
Jo, men jag visste inte att du kände till ordet.
-Jag är gammal, men inte dum. -Du är inte gammal. Du är ung.
Javisst, ung och dum!
Varför sa du inte att han var stilig?
-Då skulle jag ha klätt upp mig. -Lägg av!
Herregud! Fahrije, är du sårad?
Jävla idioter!
-Lugna dig. -Är allt bra?
Ska vi städa upp allt?
Låt det vara.
Era horor!
Hämta tejpen i bakluckan.
Håll i den.
-Mamma, vem krossade vår bilruta? -Ingen.
Hur gick den sönder?
Av misstag.
-Får jag tejpa? -Akta fingrarna.
Vem hade sönder den?
-Någon på caféet. -Såg du vem det var?
Jag har ju sagt att vad du än gör, påverkar det familjen, på gott och ont!
Kör inte förbi där igen.
-Kan jag hjälpa er? -Jag vill sälja en bordssåg till er.
Nej, vi har redan massor av sågar.
Jag säljer den billigt. Den tillhörde min man.
Synd, för nu tar jag din dam!
-Jag tänkte mig inte för. -Du gjorde fel.
Det är sju år sedan folk greps hemma, mördades eller skickades i fängelse.
Många saknas fortfarande.
Under minnesstunden för byn Krushë e Madhe,
närvarande folk från hela Kosovo, samt aktivister och offentliga personer...
-Där! -Vem?
Gå tillbaka lite!
-Där! -Han?
Då ska vi se...
-Han vänder sig inte om. -Men det är hans jacka.
Jag klipper ut den delen och anmäler, så får vi se.
Du måste göra mer, Ardian.
Du vet vad som hände med dem. Agim kan ha varit med.
Fahrije, vi gör vad vi kan. Men politikerna är inte beroende av oss.
När kommer de med fler kroppar?
-Snart. Ska din svärfar göra DNA-test? -När han är redo, säger jag till.
Ta det försiktigt! Den är tung.
Varför tar de pappas såg?
-De har köpt den. -Har du sålt den?
-Ja, jag behöver pengarna. -Så du säljer pappas bordssåg!
-Zana, jag förstår att du blir ledsen. -Tror du att detta löser några problem?
Sälj allt då! Lämna inget kvar!
Pojkar, låt sågen vara! Låt den stå!
-Vi har ju betalat för den. -Ta pengarna och försvinn, då!
-Svärfar... -Jag har sagt mitt!
Edon, gå in!
Sågen betyder mycket för mig också, men jag har inget val.
Jag ska starta företag med kvinnorna i byn. Vi ska göra ajvar.
-Vill du sälja sågen för att göra ajvar? -Varifrån ska jag annars få pengar?
-Hur ska du kunna se min son i ögonen? -Om han kommer tillbaka, ja.
Om han kommer tillbaka, så kommer han att förstå.
Mamma!
-Kom, Naza. -Dessa är de största jag har.
-De blir bra. -Och några burkar.
-Mår du bra? -Ja, ja.
Vi åker till Lume.
Ge mig brickan också, med skedarna.
Jag ska bara gå till dörren. - Ta tag i den sidan.
-Jag kan göra lite hemma. -Hur mycket kan du göra?
-Jag kan göra minst tjugo burkar. -Lume, förlåt för att du får bära.
Prata inte strunt! Jag ville göra det. Du kan inte göra allt på egen hand.
-Här, Naza. -Tack så mycket, Lume!
Tack detsamma! Ha det bra!
Kolla på galningarna med sina burkar!
Strunt i dem!
Bahri, du ska få betalt för paprikan.
Ja, vi behöver pengarna till att köpa mer varor.
-Det lovar jag dig. -Bara en till.
-Kör du bilen? -Ja.
-Sedan när? -Jag tog precis körkort.
-Tack så mycket! -Ingen orsak.
-Vill du ta en kaffe med mig? -Va?
-Vi tar en kaffe. -Jag går inte på kafé, Bahri.
-Du ska få betalt snart, jag lovar. -Jag pratar om en kaffe, bara.
Ta hand om dig!
-Ta upp väskan! Du hälsar inte ens... -Jag skulle kunna döda dig!
-Vad fan är det med dig? -Jag hatar dig av hela mitt hjärta!
-Ska jag börja gråta, eller? -Du gråter aldrig!
-Passa dig! -Du kommer att gråta när pappa kommer hem!
Sälj det här fotot också! Du behöver väl pengarna?
-Nu räcker det. -De skulle ha tagit dig istället!
Du vill inte att han ska komma tillbaka! Du är en hora, som alla säger!
Det här är det enklaste sättet att hitta Agim.
Du eller barnen måste ge blod. Hela byn har gjort detsamma.
Han kommer inte att dö på grund av det.
Farbror Haxhi, blodproven gör det lättare för oss att...
Vi behöver dem inte!
Ha det bra!
Fahrije, vi försökte åtminstone.
Det är inte lätt för dig...
Han är 75 år gammal. Jag kan inte tvinga honom. Han vill inte.
Genom DNA-test kan problemet lösas mycket lättare, Fahrije.
För er del, ja. För oss blir det aldrig löst.
-Ha det bra. -Ha det bra.
-Ha det bra, Fahrije. -Ha det bra.
-Jag tar dessa. -Ja.
Skynda er! Vi måste komma dit först.
Nu går vi. Skynda er!
Efter sju år vet vi fortfarande var våra nära och kära är.
Vi har samlats här idag, vilket vi fortsätter att göra
tills vi har hittat varenda en!
Vi står framför regeringens hus,
för att återigen visa vårt missnöje
över att inga ansträngningar görs för att hitta våra nära och kära.
Vad ska vi behöva göra?
Vilka mer måste vi be om hjälp,
när ingen hör våra röster?
Politikerna bryr sig inte om oss.
Men vi ska säga dem något:
Vi kan inte bli fria!
Kosovo kan inte bli ett fritt land, förrän vi vet vad som hände våra män,
kvinnor och barn.
Regeringen gör ingenting.
De har trevliga kontor och höga löner.
Varför ska de lyssna på oss?
Vår regering, internationella organisationer,
och det civila samhället måste pressa Serbien.
De måste ge oss information om massgravarna,
där våra män, kvinnor och barn ligger.
Varför måste vi komma hit varje år?
För det finns ingen annanstans att åka.
Tror du att de kastade i pappa här också?
Jag vet inte.
Men tänk om han rymde?
Folk flyr, speciellt om de är rädda.
Hur får vi veta om de kastade i honom här?
Pappa, jag lämnar dessa, och sedan hämtar jag Naza.
Vi ska till snabbköpet. Han ska pröva vår ajvar idag.
Jag hoppas att han gillar den.
Visst.
Då åker jag.
Väldigt gott! Jättebra!
Grattis till oss!
-Fahrije... -Vad gör du här?
-Ville du inte ha hjälp? -Jo, men du kanske ska åka hem?
Titta inte på honom! Ta bara tag.
-Paprikan är fin, va? -Vissa är svåra att skala.
Zana, kom och hjälp till!
Låta henne vara! Hon får jobba nog när hon blir stor.
Hon ska gå i skolan, få ett bättre liv och slippa det här.
Skola eller inte, först och främst är hon en kvinna.
Jag hoppas att hon inte gifter sig tidigt. Det gjorde jag.
Du är fortfarande ung. Du kan gifta om dig.
Jag är inte din mamma. Gör vad du vill.
Men du har inga barn. Vi vet inte om våra män någonsin kommer tillbaka.
Innan du gifter dig med någon gubbe, så se efter dig själv.
-Vad ska jag göra? -Skala paprika. Är du ren om händerna?
Jag ska gå hem nu, jag har saker att göra. Jag kommer igen imorgon.
Javisst.
-Jag skulle inte ha talat om giftermål. -Låt henne vara.
Jag vet. Ingen av er gillar att tala om det.
Men ni kommer att ångra det.
-Mamma, handfatet är trasigt. -Gå ut, så tar jag en titt på det.
Vet du hur man lagar det?
Ja, jag lärde mig det av min pappa.
-Ska jag hålla i den där? -Nej. Akta på dig nu!
Du kanske också borde lära dig några saker.
Nu gjorde jag fel.
Fahrije!
-Hej, Fahrije. -Lume...
Lume sa att hon hade gjort ajvar, så jag gjorde också lite.
-Vi gjorde väl inte något fel? -Inte alls. Kom in!
Nej, vi kan inte komma in, men jag hoppas att vi kan lämna den.
-Visst, Emine, men en kaffe kan ni väl ta? -Javisst.
Varsågod.
-Kan du bära den själv? -Ja.
-Berätta om när du gifte dig. -Det har jag gjort hundra gånger!
-Berätta nu! -Jag blev rädd när brudgummen kom.
-Varför då? -Han var spinkig och hade stor mustasch.
-Jag var rädd att han skulle gå sönder. -Lyssna på henne!
Men han var rädd för mig också. Jag var för lång, tyckte han.
-För lång? -Jag hade klackar. Och jag var bred.
Och jag hade en massa smycken. Det var tur att fönstren var låsta.
-Annars hade han hoppat ut! -Kan du aldrig vara tyst?
-Haxhi kan ju höra oss! -Haxhi vet redan allt om det där.
-Håll tyst! -Men vi älskade varandra.
-Hur går det? -Bra.
Gör rent locken!
-Emine, är det många kvar? -Ja.
Akta på dig!
-Fahrije, var är handdukarna? -Här.
Vänta, var tysta!
Hallå? Ja...
Ibland behöver man inte kunskap, utan bara talang.
Det gäller affärer, vardagslivet och allting.
Gillar folk inte vår ajvar? Säljer den inte?
-Det ser bra ut, va? -Väldigt bra.
Du verkar inte vara nöjd. Vill ni ändra något?
Nej, allt är bra.
Ska vi ställa den någon annanstans? Er ajvar är väldigt god!
Sätt på en etikett nästa gång, med ert företagsnamn.
Skriv "Hemgjord ajvar", eller vad ni vill.
Titta inte!
Jag tittar inte. Och jag är din mamma.
Men du är en flicka, så du får inte titta.
Når du att skrubba ryggen?
Ja, jag når. Jag är inget barn längre. Ge mig handduken!
Stäng av kranen först!
Ge den till mig, och titta inte!
Herregud! Vad har de gjort här?
Lume, kom! Vi ställer alla hela burkar där.
Jag hämtar en kvast.
Hämta några spadar också!
Varför kastar du sten? Du har ju förstört fönstret!
Det är tur för dig att du är kvinna! Skäms!
Öppna verktygslådan.
Ge mig limmet.
Vi lagar den. Jag har köpt nytt glas.
Mamma blev arg när jag hade sönder den.
Du ska inte tala till din mamma så.
Jag vet, men jag tål inte att alla pratar om henne.
Vill inte du ha ett jobb och köra bil när du blir vuxen?
Det tror jag nog.
Inte illa, va?
-Ema har massor av foton på sin pappa. -Ja, hennes hus brände de inte ner.
Vi hade tur som hittade ett nytt hus.
Jag skulle vilja ha fler närbilder på honom.
Det går inte att se att den var trasig.
Mamma kommer också att bli glad när hon ser den.
Lägg dem i baksätet. Det är fullt här.
-Ska vi ta en kaffe? -Du har redan frågat, Bahri.
-Det är ju bara en kaffe. -Vi har pratat om det.
Kom igen nu!
-Vad gör du? -Inget.
Är du helt galen, Bahri?
Din jävla galning! Din äckliga, jävla...!
Släpp mig!
Släpp mig! Lämna mig ifred!
Din smutsiga jävel!
Skithög!
Zana, vi täcker över dem!
-Håll i den här! -Är det inte bättre att täcka med plast?
-Ska vi inte täcka med plast? -Stenarna håller den på plats.
Det är inte farligt. Det är helt normalt.
Du ska få bindor av mig.
Jag har tagit av dem förut.
Är det andra gången?
Du är stor nu, min flicka.
Gråt inte, mamma.
-God middag. -God middag.
Jag ringde dem.
-Det var bra gjort, farbror Haxhi. -Det hjälper oss mycket.
Det hoppas jag.
Kom in.
Vänta... försiktigt.
Såja. Bra.
Han var duktig på att jobba med bin.
Jag vet inte om han någonsin blev stucken.
Han var så tyst.
Redan som barn var han lugn.
Han var väldigt stolt över att ha byggt bikuporna själv.
-Jag saknar honom. -Jag också.
Vi gör det inte för din skull, utan för oss allihop.
Jag köpte en säck till.
Fahrije, se hur fint det blir!
Det doftar så gott!
Jag tror att det räcker så.
Här är några till.
-De blev rätt bra. -Håll i, så sätter jag på.
-Jaha, så den fastnar själv! -Ja, och den här också.
-De ser så goda ut! -Detaljerna är oviktiga.
-Hur många burkar har vi här? -Varför har vissa lock en annan färg?
-Titta, mamma! -Bravo! Lite rakare bara.
Låt det vara! Du förtjänar att dansa och leka.
Om vi hade försvunnit, hade våra män gift om sig direkt,
med yngre kvinnor!
-Är det här bra musik? -Ja.
Får jag en cigarett?
Upp med er och dansa!
Zana, kommer du också?
Fru Fahrije?
Du skulle inte ha gjort det. Du skulle ha bett mig.
Mamma höll på att laga den, men jag störde henne.
-God middag. -Hur mår du, Fahrije?
Du måste linda röret ordentligt med rep.
Edon...
Nu har de hittat kläderna.
Här är skruvmejseln.
Min pojke...
...nu lagar vi den tillsammans.
-Fahrije? -Ja.
Du kan komma nu.
Jag väntar här.
Det är nummer 087.
Fahrije, här är de.
Här är klockan, och här är jackan som du beskrev.
Vill du ha vatten, Fahrije?
Det är inte min mans.
Det här är inte min mans.
Det är inte hans kläder.
Fahrije, de har legat begravda så länge. De är förstörda...
Ni har gjort ett misstag.
I mars 1999 mördades och försvann över 240 personer från byn Krushë e Madhe.
Idag saknas fortfarande över 1 600 personer i Kosovo.
Vissa säger att de blev mördade, och andra hoppas att de ska komma hem.
Fahrije Hoti driver sitt företag med framgång.
Hon anställde fler än 50 änkor, och hon exporterar till hela Europa.
Hon förhandlar just nu om att exportera till USA.
Hennes två barn arbetar i företaget, och ska en dag ärva det. Haxhi är avliden.
Baserad på en sann historia. Vissa scener i filmen är uppdiktade.
https://danishbytes2.org .::TWA - Your Source Of Quality!::.