SEIKKAILUN HENKI ILMALAIVA MYYTÄVÄNÄ
MYYTÄVÄNÄ
TALO MYYTÄVÄNÄ
KARL JA DOGI
DOGIN ELÄMÄÄ
Äläs nyt, ei se satu.
En tykkää, että jalkani leikataan irti.
Se on pelkkä kynsi.
Jos eläisit luonnossa, kynnet eivät kasvaisi näin pitkiksi.
Nyt olet lemmikki.
-Lemmikki? -Niin.
Pidän huolta sinusta,
ja sinun tarvitsee vain nukkua, syödä ja puhua hassuhkoja juttuja.
Onko minulla yhä jalkanen?
Juuri noin. Hassuhkoa.
Valmista tuli. Voit mennä.
On minulla jalkaset.
Nyt pinkaisen juoksuun.
Voi pojat! Se pikku postinkantaja.
Hei, Dogi. Miten menee, poju?
On ollut ikävä.
Kiva, että nyt huushollinne on tuossa vieressä.
Meinaatko syödä tuon?
Olisi kiva, jos et söisi.
Ei se mitään. En halunnutkaan sitä.
En ollenkaan. Ja minä... Orava!
Varoitan vielä kerran, orava. En varoita sitten enää.
Ehkä silti varoitan.
Päätän huomenna seuraavasta varoituksesta.
Entä sitten? Se sopii. En välitä! Ei, en. En välitä.
Mit...
Just!
KOLME PÄIVÄÄ AIEMMIN...
Erämaan tutkija tarvitsee Vain taitoja, joilla muita auttelee
MUNTZIN KOIRANPANNAT
Peurat, sudet, karhut ja linnut Joilla on paljon höyheniä
Kiitos, herra Muntz.
Myöhemmin kävelen ruuassasi.
Jep, se toimii.
Erämaata on tutkittava!
Mitä tämä on? En tykkää pätkääkään.
-Ei, en tykkää. -Jes!
Voi ei!
Kuka noin sanoi? Se olen minä.
Nautin päivästä puutarhassa
Olet fiksu, pikku postinkantaja.
Sait oravan puhumaan.
Teitkö tämän minulle, senkin... pörröinen terhosäkki?
-Olitko se sinä? -Kunpa et olisi tehnyt sitä.
Näetkö häntäni? Nyin sitä sinulle. Joo.
Pahoitat mielesi, tiedän.
Näet nimittäin nykimiseni. Nyks, nyks!
Tässä lisää. Nyks!
-En tykkää hännästäsi, kun se nykii. -Nyks!
Teit sen taas, orava.
Omasi on luiru koiranhäntä, jolla ei voi nykiä.
En haluakaan paksua häntää.
Olisitteko hiljaa?
Lapseni nukkuvat.
Jos herätätte heidät,
he kurkkivat pesästä tuntikausia nokat ammollaan,
joten olkaa hiljaa!
Kaikki osaavat puhua.
En ehdi tämmöistä. Pitää mennä hautaamaan pähkinä.
Nyks!
Russell.
Sinun pitää viedä roskat.
Mutta en saanut loppuun...
Etkös tarvitsekin "Auta äiskää" -merkin?
Tässä.
Kas noin.
Kiitti.
Hei siellä.
Haluan tuon voileivän.
Katso tuota voileipää!
-Voileipä on minun. -Sieppaan sen koiralta.
-Voin jo maistaa voileivän. -Koira ei ansaitse sitä.
Voihan kissanhiekka.
-Anna se tänne! -En!
Voileipä on minun.
Otan, jos pudotat sen.
-Pysy erossa voileivästäni. -Voileipä!
-En pyydä toista kertaa. -Hidasta!
Leipäni!
Syön voileipäni nyt.
Odota. Se kuuluu minulle.
Pesässä on pikkuisia, jotka kaipaavat ruokaa.
Jos en hommaa sitä, he eivät kasva.
Se kuuluu minulle.
Etsin jatkuvasti ruokaa talven varalle.
Jos en nyt syö ja liho, en selviä kylmistä kuukausista.
-Ja sitten sinä kuolisit. -Mitä?
Se oli tietämäni vitsi.
Mikä on vitsi?
Nyt ei taida olla vitsin aika.
-Puhutaan vain ruuasta. -Niin, ruoka.
Tämä ruoka on pikku postinkantajalta. Hän antoi minulle syötävää.
Saatko sinä ruokaa? Kukaan ei anna meille.
Ei niin. Siksi olet lihava
etkä pysty lentämään.
Minä...
Se pitkä harmaa apina antoi sinulle pesänkin.
Pitääkö sinun tehdä lehtipesä, että pysyt lämpimänä?
Ei.
Pitkä harmaa apina antaa sinulle vettä.
Pitääkö sinun lentää kauas hakemaan vettä?
Ei.
Sinulla on helppoa.
-Olet vain lemmikki. -Olet pelkkä lemmikki.
Lemmikki.
Tiedän, millaista sinulla on.
Olin ulkona monta päivää.
Laumani hääti minut ulos.
On rankkaa olla ulkona ja etsiä ruokaa.
Iskä, olenko pelkkä lemmikki?
No...
Olet minun koirani.
Autanhan minä sinua.
Mutta samoin sinä minua.
Vartioit pihaa, taloa, ja hitsi vie, koko naapurustoa.
Olet lemmikkini.
Mutta myös paras ystäväni.
Olet hyvä poika, Dogi.
Tekstitys: Mirja Muurinen