Оригінальний —
Як я!
Гуртом триматися добре нам —
І тільки так, Бо так ми нездоланні!
Хай світ скупий до нас, Та ще настане час!
Це добрий знак — Разом ми бездоганні!
«ЗАГУБЛЕНІ»
Отак, через безневинну гру за кермом, нас вигнали з Канади.
Бісова ковінька! Крута гра! Як вона називається?
Називається «Загублені».
Стає в пригоді, як часом застрягнеш і не знаєш, куди далі.
Оце філософія. Граймо!
-Лізь нагору! -У свою кімнату!
Ой.
Місто — тісто… «Сісайд»…
Для зайд?
Друзі! Я в кімнаті Берті!
Це найкрутіша гра! Берті, хочеш з нами? Боже, що це з тобою?
-Не сплю вже другий день. -Через пісню на вечірку неприречених?
Так. Щось вона ніяк не складеться.
Це має бути пісня про ідеальне життя на нашому районі,
але щось не так, а часу обмаль.
Може, відпочинь? Граємо в «Загублених»?
Дякую, що турбуєшся, але я мушу якось зосередитися. Пограємо потім?
Гаразд, як скажеш. Дам тобі спокій.
Тиша і спокій.
Спокій даю тобі я…
-Арло! -Усе, па-па!
Так…
«Сісайд»…
Для… байд?
Та ні.
Як мені вловити цей величний спокій?
Ловіть її!
Ясно. Ви не відступите, доки я не погоджуся, так?
Ага. Ми невблаганні.
Ну, добре.
Може, піде на користь.
І натхнення не завадить. Давайте «загубимось».
Спершу випробуймо пов'язку. Що я скорчив?
Це… посмішка?
От дядько!
Нормальна пов'язка.
Починаймо, доки я не передумала.
-Поїхали! -Куди повертати?
Ліворуч.
Клас. Куди далі?
Ще раз ліворуч?
Слухаюся, босе!
Отак! Отепер інша річ, дівчинко!
Ну, а тепер куди, Берті?
Зараз.
«Сісайд»…
Для найд? Ні.
Берті. Грай.
Вибач. Давай ще раз ліворуч, Аліє.
Серце моє на «Сісайді»…
-Берті! -Праворуч!
Так. Тут Бронкс, тут — Стейтен айленд. Друзі, ми загубилися!
-Ура! -Так!
Стоп, справді загубилися?
Вулиці Нью-Йорка пронумеровані, не загубишся.
Мені треба додому, дописати пісню!
Це була помилка!
Треба було працювати, а не їхати світ за очі!
Берті!
О, сміттярі їдуть!
Тихі захисники вулиць.
Божечку! Завжди хотіла їздити сміттєвозом! А посигналите?
Насправді, ми хотіли спитати…
Спитати, чи знаєте ви дорогу на масив «Сісайд»?
А ви чули, шо по 4-ій ранку ніц доброго тут ся не діє?
Стережіться Короля щурів.
Король щурів голодний, мусить ся наїсти.
То, кажете, «Сісайд»…
Король щурів їх зжере!
Ну, поїхали далі.
Не заводиться. Весело! Ми не просто загубилися, а ще й застрягли!
Що? Тобто ми застрягли бозна-де?
Ні…
Як я тепер допишу пісню?
Я не можу тут дихати.
Я — листок на вітрі…
Слухайте, хтось має вийти і зазирнути під капот,
і чур це буду не я, не я і не я!
І не я!
І не я?
Гаразд, я все зможу.
Я приведу нас додому. По зірках.
Де тут північ?
Може, глянути, як там Берті?
Мій блокнот.
Усе гаразд, Арло. Це просто щури.
Репутація у них не надто,
але насправді вони дуже розумні,
неймовірно свідомі маленькі звірята, і…
Добривечір. Я тут ненароком підслухав ваші хвалебні оди на мою адресу.
Сталося так, що я зараз пишу мюзикл про щурів
і шукаю допомоги зі словами.
Ви бува не пишете пісень?
Ми мали б ворогувати, але я чомусь відчуваю до вас щиру повагу.
А, це просто Король щурів. Піду просплюся.
Ваш дивацький колектив мене надихнув.
Мабуть, у своєму мюзиклі я зроблю, щоб щури по колу повторювали, хто вони такі.
Такого ще ніхто не робив.
То ви що, пишете мюзикл?
У мене тут дедлайн на одну пісню, а натхнення все нема.
Дозволите?
О, бачу, вам складно. Та ви тиснете на себе.
Мені знайомий цей тиск.
Хочете знати, в чому секрет?
Треба, щоб пісня сама знайшла вас.
Як ви знайшли мене, коли були мені потрібні.
Я блукав опівночі, сам-один,
а ви прийшли і дали мені все,
щоб я почав роботу над Бродвейським мюзиклом!
І автобус.
Дяка!
Хай пісня вас знайде!
-Мій блокнот! -Мій автобус!
Марселус?
Що нам тепер робити?
Іти.
Подумай про натхнення перед тобою.
Тоді ти вибухнеш ідеями, Берті. Берті?
Усе гаразд?
Усі мої ідеї були у блокноті. А без автобуса ми не втрапимо додому.
Ця дурнувата гра ще більше віддалила мене від пісні, ніж досі!
Я зараз у мінусах по продуктивності.
Ну-ну. Нехай натхнення зійде на тебе.
Так-так, Марселусе. А чи є де краще черпати натхнення,
ніж у глухому провулку Нью-Йорка о 4-ій ранку?
Мені треба…
побути на самоті. Вибачте.
Не бачу власної злості,
Не дихаю без тривоги,
Та обійдусь без допомоги,
Хай хвилею накриє вона мене.
Слова хочуть на волю, Дослухайся до болю,
Він говорить.
Тоді сплетуть слова із музики Цього нічного міста язики.
Та в горлі у мене клубок, І я мовчу.
Але я правду скажу:
Оце і є нічний Нью-Йорк —
Прислухайся до себе,
Побач у світлі Нью-Йорк.
Слова тебе додому доведуть —
До тебе йдуть:
«Крізь себе нас почуй!»
Не можу більше бути злою,
Думки не дають мені спати.
Люблю драматизувати,
Нехай крізь мене Наче поїзд вона промчить.
Вона наче якір, Так тягне, все глибше, наперекір
Волі, що голос мій має, Силі, що визріває.
І знову у горлі клубок, Нічого я не скажу:
Оце і є нічний Нью-Йорк —
Прислухайся до себе,
Побач у світлі Нью-Йорк.
Слова тебе додому доведуть —
До тебе йдуть:
«Крізь себе нас почуй!»
Берті! Берті, де ти?
Я тут!
Привіт!
Гарна новина. Ми знайшли автобус. Марселус радий.
А яка погана?
Твій блокнот зник.
Він мені й не знадобиться.
Ого, то ти знайшла свою пісню?
Бач, я загубилася в місті, і пісня знайшла мене.
-Хочеш погратися у «Знайдених»? -Ми тебе не вкрадемо.
Ні, дякую.
Переклад субтитрів: Тарас Малкович