KIADÓ
Második esély, Hugo.
Abból nem sok jut az életben.
De mégis,
azon az 1985-ös tavaszon valahogy mindenhol ott volt.
A húgom és a családom kapott egy második esélyt egymással,
ahogy Diane is Don Pablóval.
Anya pedig a szerelemben kapott egyet.
Csak egy kis fogadás a templom után, itt, az udvaron.
Hogy különleges legyen a nap!
Nem kell.
Már volt nagy esküvőm.
Nem kell nekem fogadás.
Igen, Máximo. Anyukádnak már volt nagy esküvője.
Hogy nekem?
Én még sosem házasodtam.
De ez nem is fontos.
Bár nagyon mókás lenne
egy kék szmokingban megjelenni…
Kékben?
Úgy néznél ki, mint egy hupikék törpike!
Nyilván! Tudom! Csak vicceltem.
Hogy néznék ki? Tisztára…
Nincs szükségünk semmire.
Bocsánat!
Akkor is csináljunk nekik egy meglepetésbulit!
Jó! Szeretek ellenszegülni anyának.
És amúgy is kedves dolog.
Igen, igen, meg az is.
Rögtön jövök. Visszaviszem a kék szmokingot.
Azt mondták, nem veszik vissza!
A hotelben Don Pablo épp időben tért vissza
az egyik kedvenc vendége fogadására.
Aki nem más, mint Rodolfo, a popsztár.
- Rodolfo! - Rodolfo!
- Don Pablo!
Öreg barátom!
- Jó látni. - Íme Carla!
Carla.
Rodolfo! Hogy vagy?
Igaz a pletyka az esküvőről?
RODOLFO SZERELMEM
Menj csak, szívem!
Máris jövök.
Unom ezt a színjátékot!
Semmi közös nincs bennünk.
Csak a katonák iránti rajongásunk.
Menjünk! Itt már otthon érezheted magad.
Eközben Diane egy nehéz esettel foglalkozott.
Diane, beszélnünk kell!
Megérdemlem a visszaléptetést.
Mármint előléptetést.
Nem, visszaléptetést.
Egy nagyon-nagyon-nagyon-nagyon-nagyon alapos önvizsgálat után
rájöttem, hogy sokkal megfelelőbb vagyok a sima medencés fiú pozícióra.
Rendben, visszaléptetlek.
Csodálatos!
Köszönöm, Diane.
Ünneplésként talán bemehetnénk az irodádba,
hogy még utoljára…
Jó, akkor egyedül ünneplem meg.
Hölgyeim, jöhet a mangós margarita? Kettőt?
Nocsak, kit látnak szemeim!
Mr. Tökélyt.
Mindig örömmel látlak, Esteban.
Máximo itthon van?
Beszélni akartam vele,
mert én is egy második esélyben reménykedtem.
Nos…
Mit tehetek érted?
Tudom, szörnyű hibát vétettem,
de most már világosan látom, hogy az én helyem a szállodában van.
Szeretném visszakapni az állásomat.
Ez elég nagy kérés.
Viszont…
Diane tényleg nagyon odavan érted,
és tudja, mennyire értékes voltál.
Szerintem nyitott lenne egy újabb esélyre,
de be kell bizonyítanod, hogy a Szenzáció! többé nem befolyásol.
Vajon Diane mit szólna ahhoz, ha mostantól garantálnám,
a Szenzáció! soha többé nem zaklat egy vendéget sem?
Pontosan tudom, mit szólna:
Folytasd! Ez érdekel.
Ez érdekel. Folytasd!
A fenébe, majdnem!
Ricardo Vera gondolata adta az ötletet.
Azt mondta, bár több barátot szerzett volna, mint ellenséget.
Mi is folytathatnánk szövetségesként az ellenségeskedés helyett.
Kit értesz a „mi” alatt?
Don Pablo, szabad?
Diane, mindig öröm látni!
Várj! Előbb hadd mondja el Máximo!
Ha nem tetszik, akkor igen, nekivághatod a tűzőgépet.
Igen. Meg is van. Rendben.
Szia, Ximena!
Lorenától véletlenül nem jött levél?
Általában pár naponta küld egyet,
de most már egy hete nem kaptam semmit.
Pár napja láttam egy levelet tőle.
- Azt megkaptad? - Nem.
Valaki ellopja előlem Lorena leveleit?
Tényleg erről lenne szó?
Ki tenne ilyet, és miért?
Én ártottam neki?
Vagy csak egy félreértésről van szó?
Oké.
- Mindegy, azért köszi! - Szia!
Az az én levelem!
Hé!
Tehát az ellenségeskedés helyett összefognék Fabiánnal?
Akkor is nekivághatom a tűzőgépet?
A szálloda és a Szenzáció! összedolgozna a híres vendégekkel,
így beleszólhatunk a róluk megjelenő sztorikba.
És így én is folyamatosan kapnám az exkluzív híreket.
A vendég beleegyezésével menne ki a sztori.
A Las Colinas pedig úgy híresülne el az elit körökben,
mint az egyetlen szálloda, ahol nem zaklatják őket kéretlenül.
Mindenki nyer.
Nos, ha valóban működik, akkor az zseniális.
Letesztelhetnénk valahogyan?
Don Pablo már beszélt is az egyik vendégünkkel,
aki beleegyezett a dologba.
Bocsánat, ő nincs itt.
Csak szellőztetni akartam.
De Rodolfo az.
Tudtam!
Elloptad a leveleinket!
Ne add itt az ártatlant!
Igen!
Hibáztass csak! Sosem tetszett, hogy az unokahúgommal jársz!
Muszáj voltam közbeavatkozni.
Ez a legrosszabb, amit valaha tettél! És egyszer beleharaptál egy élő csirkébe!
Miért teszed ezt velünk?
Mert jobbat érdemel nálad,
soha többé nem járhat egy ilyen mitugrásszal!
Hol van a levele?
Nem mondom el.
A fenébe, miért pillantottam rá a talált tárgyak szekrényére?
Még jó,
hogy mindig bezárom.
A fenébe! Nyitva hagytam!
Ne…
Memo,
nehéz szívvel írom e sorokat.
A családomnak nincs pénze arra, hogy Acapulcóba mehessek,
így idén nyáron nem fogok a Las Colinasban dolgozni.
Ez a távkapcsolat kész kínzás.
Amikor úgy hittem, hamarosan viszontlátjuk egymást, akkor elviseltem.
De így most már túl sok.
Ez lesz az utolsó levelem neked…
„Lorena”.
Azért dugtad el…
hogy megkímélj?
Még 20 másodpercet kapsz.
Ennyi kedvességet tudok kisajtolni magamból.
Ez a lakás telis-tele van emlékekkel, Hugo.
Máximo!
Korán van.
Készülődnöm kell, ma szerzem vissza az állásomat a Las Colinasban.
De te miért vagy ébren?
Amikor Juliánál laktam, kipróbáltam a kávét.
Annyira jó, teljesen felébreszt,
főleg, ha telerakod cukorral, mint én!
Amúgy ma megyek át hozzá.
- Meghívjam őt is a fogadásra? - Igen!
Vagyis ne!
Világosan megmondta, hogy hagyjam békén.
Sosem tudhatod.
Anya is azt akarta, hogy Esteban hagyja békén,
de mindig elrontottam valamit a lakásban,
ő meg jött megjavítani, dadogva meg izzadva,
és látod, összeházasodnak…
Látod, Hugo? Ez a rész nemcsak rólam, hanem Juliáról is szól…
Jövök!
…aki végre elhatározta, hogy a szívére hallgat.
- Szia! Gyere be! - Hola!
Minden holmidat beleraktam a táskába.
Egy csomó zokni, meg egy rakás édesség.
Köszi. Beteg vagy?
Nem, viszont…
beteget jelentek.
Chad ma búcsúzik el mindenkitől a szállodában…
és túl fura lenne.
És ha Diane kirúg, mert már nincs ott Chad?
Azt nem bírnám ki.
Azta, mindenki szakít egymással!
Én és Roberta,
te és Chad…
Máximo és Isabel…
Igen, hallottam.
Ők is az elkerülendők listáján vannak.
Hát, mint tudod, én sokat bujkáltam az elmúlt évben.
És hidd el, akkor javult a helyzet, amikor szembenéztem a gondjaimmal!
A nagy újrakezdésem napja
egy nagy búcsúzkodás napja is volt.
Hiányozni fogtok. De tényleg.
Héctor,
bocs, hogy majdnem kirúgattalak.
Semmi baj, amigo.
De egy pillanatig azt hittem, én leszek Héctor, a munkanélküli medencés.
„Hermigo.”
„Memigo.”
Sok szerencsét, Chad!
Ne felejts el írni!
Már nincs más, aki írna nekem.
Úgy lesz!
Vigyázz magadra!
Ha bármire szükséged lenne…
Felhívom Don Pablót.
Hát, srácok,
muy jó… volt.
Lányoknak köszi,
az idiótáknak
buenas nachos!
Nekem…
hiányozni…
fogtok
mind.
Sziasztok!
- Oké. - Héctor!
Ne feküdj le az anyámmal!
Ezt egész jól mondta.
Chad!
Sok szerencsét!
Remélem, jó utad lesz, és minden jól alakul majd.
Köszi. Viszontkívánom.
Megyek készülődni.
Megyek.
Szia! Adios!
Eddig oké.
Érted?
Aznap mindenki erőt adott Juliának, hogy szembenézhessen a következő emberrel.
Sara Chadhez vezetett, Chad pedig…
Julia, gyere az irodámba!
Gyors leszek.
Nem is kerülgetem a forró kását.
Ki vagy rúgva.
Jézusom, csak vicceltem!
Azt hitted, komolyan mondom?
Persze hogy azt hittem!
- Az arcod! - Ez nagyon rossz vicc volt, Diane.
Hová lett mindenkinek a humorérzéke?
Nem, arról akartam beszélni,
hogy az egyik helyi bolt árulná a ruháidat.
Na, rákapcsolunk a gyártásra a következő hetekben?
Igen! Mindenképpen!
Hacsaknem megint viccelsz.
Nem, az nem lenne vicces.
De gratulálok!
És Diane elég magabiztosságot adott Juliának,
- hogy szembenézzen a következő emberrel. - Úristen!
Gyere vissza!
Ennyi!
Jó volt?
Igen!
- Szomorú volt? Jó. - Nagyon!
Kitaláltuk, hogy Rodolfo
exkluzív esküvőt tart a szállodában,
ám a menyasszony otthagyja az oltárnál, teljesen összetörve a szívét.
És a Szenzáció! titokban lekapta az egészet.
SZENZÁCIÓ! MEXIKÓ TV EXKLUZÍV!
A következő hetekben ez lett a Szenzáció! legnagyobb sztorija abban az évben.
Valamint Rodolfo nyilvánvaló csalódása
a róla szóló pletykákat is elhallgattatta egy időre.
Mindenki nyert.
Máximo, a Csak Máximo.
Nem is kell mondanom, visszakapod az állásodat.
De azért nyugodtan kimondhatja.
Visszakapod az állásod!
Köszönöm szépen, Ms. Davies.
Hazavihetném ezeket a virágokat?
Holnap lesz anya esküvője,
és meglepem egy kis fogadással az udvaron.
Hogyne.
Volt egy kolosszális tévedése,
de már hányszor mentette meg a szállodát…
És az itt dolgozókért is sokat tesz.
Vajon mivel hálálhatnánk meg?
Igen.
Miért hangzik furán?
Igen.
Nagyon furán hangzik!
Ó, Nora!
Olyan gyönyörű vagy, mint az esküvőnk napján.
Mehetünk?
Annyira hálás voltam, hogy oly hosszú idő után
végre visszatért hozzánk az élet és a boldogság!
Nehogy elkéssetek!
- Ne is! - Ott találkozunk.
Jó, jó.
Jó. Nagyon jó.
Na, varázsoljunk valamit ebből az udvarból!
Biztos lesz elég idő?
Egy óránk van.
Hihetetlen, hogy az mire elég.
55 PERCCEL KÉSŐBB…
Így még szomorúbb lett.
Igazad van. Borzasztó!
Csak tenni akartam valamit anyáért…
Ez meg micsoda?
Amit te és a családod megérdemel.
Mellénk állítottad Ricardo Verát, megoldottad a Szenzáció! gondját.
Feláldoztad értem a borravalódat.
Édesanyáddal újra összehoztátok a családomat.
Akárhányszor mellém álltál, én még jóképűbb lettem.
Annyi mindent tettél a Las Colinas dolgozóiért!
Most örömmel viszonozzuk a jószívűségedet.
Menjetek csak édesanyátok esküvőjére!
A többit mi elintézzük.
Köszönöm mindenkinek.
Most annyira…
Köszönöm.
Sara, Memo, menjünk!
Sziasztok!
Nora, fogadod-e Estebant hites férjedül?
Igen.
Esteban!
Fogadod-e Norát hites feleségedül?
Igen.
És ezért kell gyakorolni!
Mostantól férj és feleség vagytok.
Megcsókolhatod a menyasszonyt.
Eközben Julia a következő komoly beszélgetésére készült.
Szia!
Szia, Isabel!
Bocsánatot szeretnék kérni.
Oké.
Figyelj…
Nem voltam őszinte Máximóval kapcsolatban…
ezért bocsánatot kérek tőled.
Nem akartam neked rosszat.
Köszönöm.
Ennyi?
Igen, ennyi.
Nem akarom, hogy bárki haragudjon rám.
Főleg te.
Tudom. Ez a te bajod.
Hogy érted ezt?
Mindig mások véleménye miatt aggódsz!
Hiába bizonytalankodtál, igent mondtál az eljegyzésre,
csak mert nem akartál jelenetet rendezni!
Te mondtad, hogy döntsek Chad mellett!
Nem. Én azt mondtam, hogy döntened kell!
Döntöttem is!
De nem ezt akartad!
Mindig szeretni foglak…
de ez az egész máximós dolog
azért történt, mert nem a szívedre hallgattál.
De akkor mit akarsz, mit tegyek?
Azt akarom, hogy ne kérdezgesd ezt folyton!
És hirtelen már csak egy ember maradt,
Éljen az ifjú pár!
Csókot, csókot, csókot!
Ne aggódj, Memo!
Jó dolgokat tartogat számunkra a jövő.
Hogyan lehetnék boldog, most, hogy…
Imádom ezt a dalt!
Máximo!
Most, hogy visszakapod az állásod, engem pedig visszaléptettek,
úgy tűnik, megint kollégák leszünk.
Ennek nagyon örülök. Kedvellek.
Önmagamra emlékeztetsz,
csak szomorúbb, gyengébb vagy,
kisebb a lábad, a hajad is laposabb, és na…
Hová lett? Épp dicsértem!
Don Pablo! Diane! Tényleg igaz? A medencefelügyelői pozíció újra szabad?
Szabad. De nem kapod meg.
Don Pablóval úgy egyeztünk meg, hogy több időt tölt távol.
Így átmenetileg is kell valaki a helyére,
és akkorra is, ha már visszavonul.
Nem lesz időd a medencefelügyelőségre.
Most már az lesz a feladatod, hogy az én szerepemet vedd át.
Végre mi leszünk Diane bal- és jobbkeze is.
A fényes jövőnkre a Las Colinasban!
Persze attól még kell egy medencefelügyelő.
Én tudok is valakit.
Mint mondtam,
ez a második esélyek időszaka volt.
Máximo!
De jól nézünk ki!
Ugye?
Hát, kemény munkával jár.
Szigorú étrenddel.
Sok sporttal.
Hiányzik a fagyi.
Micsoda? De én szeretem a fagyit!
Máximo,
meg kell ígérned, hogy sosem feledkezel meg a családodról,
és arról sem, ami igazán fontos az életben!
Ezt most miért mondod?
Te vagy Máximo Gallardo Ramos.
Előtted a világ.
De az eddigi kihívások
eltörpülnek a rád váró nehézségek mellett.
Ígérd meg!
Ígérd meg, hogy nem csak a „többet” fogod hajkurászni!
Neked jobb döntéseket kell hoznod a szeretteiddel,
az életeddel kapcsolatban,
ne feledd el, mi az, ami igazán fontos!
Különben…
azok fognak szenvedni, akiket a legjobban szeretsz.
Bárcsak megígérhetném…
De tudod, hogy nem változtathatom meg a terveimet.
Muszáj végigvinnem őket.
Ahogy te is tetted.
Máximo bácsi!
Bocsi, Hugo.
Mint mondtam,
sok emléket őriz ez a ház.
Valaki még hiányzott a partiról.
Lupe. És nagyon jó oka volt erre.
Sok szerencsét, Chad!
Ne felejts el írni!
Már nincs más, aki írna nekem.
Így történt meg ez.
Mikor jöttél?
Ma, Lupe néni hozott el.
Te fizetted ki?
Lupe!
A férjem és a magam nevében is…
szeretnék köszönetet mondani mindenért.
Hogy ilyen széppé varázsoltátok a napunkat.
De van valaki, akinek különösen hálás vagyok…
És az Sara.
Miért hittem azt, hogy rám gondol?
Tizenkét évig neveltem egyedül a családomat.
Végig azt gondoltam:
„Magamtól is megy. Nincs szükségem másra.”
És ez igaz,
nincs is.
Bocsi, Esteban.
De Sara, a makacs lányom
többet akart az anyukájának, mint amire „szüksége” volt.
Ezért annyira hálás vagyok neki!
És Máximónak is,
aki keményen dolgozott értünk, Estebannak,
aki összetartott minket,
amikor a családunk majdnem örökre széthullott.
A második esély a szerelemre…
néha ijesztő.
De most már tudom, hogy csodálatos is lehet.
Ne engedjétek, hogy a félelem a szerelem útjába álljon!
És ha elég szerencsés az ember…
és még egy esélyt kap, ahogy mi is, akkor azt meg kell ragadni.
Köszönöm a gyerekeimnek, hogy megtanították ezt nekem.
Már másodjára segítettetek tisztán látnom.
A szerelemre!
Nora, Esteban, van még egy meglepetésünk számotokra.
Ez Rodolfo!
Most már a családhoz tartozol.
Köszönöm, Lupe. Úgy örülök!
Nagyszerű.
Egy hónapot kapsz az eljegyzésre.
Máximo!
Julia!
Honnan tudtad, hogy itt leszek?
A kötelékünk súgta.
Mindketten álmodozunk.
Mindketten szeretjük nézni a világot, a jövőn ábrándozva.
És már hat másik helyen kerestelek.
Máximo…
Arra törekszem, hogy őszintébb legyek önmagammal,
hogy ne féljek a szívemre hallgatni.
Ezért vagyok most itt.
Én többet akarok.
Az álmaimat.
Én…
veled akarok lenni.
Hónapokig azt kívántam, bárcsak megismétlődhetne a szilveszter.
Julia!
Amióta csak megpillantottalak,
tudom, hogy minket egymásnak teremtett a sors,
és ezt újra és újra bebizonyította az élet.
Boldog új évet!
Tudod, Hugo, az év felénél sem voltunk még.
De mindannyian sokat tanultunk arról,
hol is van a helyünk a világban.
Valaki egy új ember mellett találta meg a helyét.
Volt, aki arra jött rá, hogy ki ő, és mi is teszi igazán boldoggá.
Más már jól tudta, a mostani élete az, ahol lennie kell.
Vagy éppen az előző.
Volt, aki arra jött rá, nem itt van a helye.
És megint másra…
teljesen új kaland várt.
Néhányunknak pedig
mégsem jött el az utunk vége, hiába hittük azt.
Tehát jártatok Juliával?
Meddig?
Mi a vége a sztorinak?
Miből hiszed, hogy vége van?
Igen, elkezdtünk járni.
Titokban.
Ami mindent fenekestől felforgatott.
De minden azon az estén kezdődött.
Tehát Julia megtanulta, hogy ne bujkáljon az élet elől,
és nézzen szembe azokkal, akiktől tartott.
Pontosan, Hugo.
És ez az én bölcsességem neked a…
Ó, a f…
Most visszapattintod rám a saját leckémet?
Aha.
Ideje találkoznia vele.
Gondolom, nem akarsz a kocsiban megvárni.
- Felejtsd el! Végre láthatom Juliát. - Ki mondta, hogy Juliához jöttünk?
Gyere, Tío! Menjünk!
Oké.
Apa?
Azt a ku…
A feliratot fordította: Alimuradov Dóra