TIL LEJE
En ny chance, Hugo.
Det får man ikke ret tit.
Men af en eller anden grund var de overalt i foråret 1985.
Min søster og familien fik en ny chance.
Diane fik en ny chance med don Pablo.
Og min mor fik en ny chance for kærlighed.
Kom nu, mor. Bare en lille fest her i gården. Det er en stor dag.
Jeg har allerede haft et stort bryllup. Vi behøver ikke et mere.
Ja, Máximo. Din mor har haft et stort bryllup.
Hvem? Mig? Hold da op.
Jeg har aldrig været gift. Men jeg kræver ikke meget.
Selvom det kunne være sjovt at gifte sig i en blå smoking...
Blå? Nej, så ligner du en smølf.
Selvfølgelig. Det var bare for sjov. Troede I på det? Mig sådan helt...
Vi har ikke brug for noget.
Øjeblik.
-Skal vi ikke overraske dem? -Jo, jeg elsker at trodse mor.
-Og så er det en god overraskelse. -Nå ja, også det.
Jeg skal lige hen og bytte den her blå smoking.
De giver ikke pengene tilbage!
Don Pablo nåede lige tilbage til Las Colinas til en af sine yndlingsgæster.
Popstjernen Rodolfo.
Rodolfo! Rodolfo!
-Rodolfo. -Don Pablo.
Godt at se dig igen, kære ven. Det er Carla.
-Carla. -Rodolfo, hvordan går det?
Er bryllupsrygterne sande?
Gå bare ind. Jeg kommer.
Jeg hader det her. Hun og jeg har intet tilfælles.
-Kun vores tiltrækning af militære mænd. -Kom, bare føl dig hjemme.
Mens Diane talte med en besværlig ansat.
Diane, jeg fortjener en degradering.
-Du mener en opgradering. -Nej, en degradering.
Jeg har foretaget en meget grundig selvevaluering
og opdaget, at jeg egner mig bedre som pooldreng.
-Okay, du er degraderet. -Pragtfuldt. Tusind tak, Diane.
Måske kan vi fejre det på dit kontor med et sidste...
Okay, så fejrer jeg det alene.
De damer, hvem er klar til en mango margarita? To?
Nå, hvem har vi der? Det er jo señor perfekt.
Altid hyggeligt at hilse på dig. Er Máximo her?
Jeg ville tale med don Pablo i håb om at få en ny chance.
Nå... hvad kan jeg gøre for dig?
Jeg begik en frygtelig fejl, men jeg ved, at jeg hører hjemme på hotellet.
-Jeg vil gerne tilbage til Las Colinas. -Uh, det bliver meget svært.
Men...
...Diane holder meget af dig og ved, hvor værdifuld du er for os.
Jeg tror, hun vil være åben for at give dig en chance,
hvis du kan forsikre hende, at Espectacular ikke udnytter dig igen.
Hvad mon Diane ville sige, hvis jeg kan garantere,
at Espectacular aldrig generer nogen på hotellet igen?
Jeg ved, hvad hun vil sige.
Fortæl. Du har min opmærksomhed.
Du har min opmærksomhed. Fortæl.
Øv, tæt på.
Jeg blev inspireret af Ricardo Vera.
Han ville ønske, at han havde skabt flere allierede end fjender.
Måske kan vi også nå længere som allierede end som fjender.
-Og med "vi" mener du? -Don Pablo, må jeg?
Diane, altid en fornøjelse.
Vent. Hør nu lige Máximos idé.
Hvis du ikke kan lide den, kan du kaste hæftemaskinen.
Ja, De står her. Okay.
Hej, Ximena. Har du set nogen breve til mig fra Lorena?
Hun skriver hver anden dag, men nu er der gået en uge.
Jeg så et for et par dage siden.
-Fik du det? -Nej.
Er der en, der stjæler Lorenas breve? Sker det virkelig?
Hvem og hvorfor? Har jeg gjort dem noget?
Eller er det bare en misforståelse?
Okay. Nå, men tak alligevel.
Hej hej.
Det er mit brev! Stands!
Så i stedet for at slås skal vi samarbejde?
Må jeg stadig kaste hæftemaskinen?
Las Colinas og Espectacular samarbejder med de berømte gæster
og lækker kun de ting, vi selv vælger.
Jeg får en konstant strøm af solohistorier.
Gæsten godkender, hvad der bliver skrevet.
Og Las Colinas får et godt ry blandt eliten,
som det eneste resort uden uønsket eksponering.
Alle vinder.
Hvis det virker, er det genialt. Kan vi prøve det af?
Don Pablo har talt med en af gæsterne, og han vil gerne være med.
Han er her ikke. Jeg ville bare have lidt luft.
Men det er Rodolfo.
Jeg vidste det! Du har stjålet vores breve!
-Indrøm det, Lupe! -Ja!
Giv mig skylden. Jeg har altid hadet, at du så min niece.
-Jeg måtte stoppe det. -Det er det værste, du har gjort.
Og jeg har set dig tage en bid af en levende høne.
-Hvorfor gør du det? -Hun er for god til dig.
Hun får aldrig mere lov til at kæreste med en rotte som dig.
Hvor er hendes breve?
Det får du aldrig at vide.
Øv, nu kiggede jeg på skabet med glemte sager.
Men... det er altid låst.
Øv, det var åbent.
Kære Memo. Dette er det sværeste brev, jeg har skrevet.
Min familie har ikke råd til min rejse til Acapulco,
så jeg kan ikke arbejde på Las Colinas til sommer.
Den store afstand har været meget svær for mig.
Da jeg troede, vi snart skulle ses, kunne jeg holde det ud.
Men nu er det for meget.
Dette er mit sidste brev...
"Lorena."
Du gemte brevene...
...for at skåne mig.
Tyve sekunder. Så kan jeg ikke klare mere venlighed.
Hele det her hus er fyldt med minder, Hugo.
Máximo?
Máximo!
Det er meget tidligt. Jeg skal have mit job på Las Colinas tilbage i dag.
-Hvorfor er du vågen? -Da jeg boede hos Julia, smagte jeg kaffe.
Det er så godt, og man bliver helt vågen. Især når man putter en masse sukker i.
Jeg skal derhen i dag. Skal jeg invitere hende til festen?
Ja!
Eller nej... Hun vil ikke vide af mig.
Man ved aldrig. Mor ville heller ikke vide af Esteban,
men jeg ødelagde en masse, og han stammede og svedte, og i morgen skal de giftes...
Det her kapitel handler lige så meget om Julia som om mig.
Øjeblik.
Endelig gik hun efter det, hun ville.
Hejsa. Kom ind.
Her er de ting, du havde glemt.
Det er mest strømper og en ulækker mængde slik.
-Tak. Er du syg? -Nej, men jeg har taget en fridag.
Chad rejser i dag, og jeg orker ikke at sige farvel til ham, når alle er der.
Og tænk, hvis Diane fyrer mig, når Chad er væk? Det kan jeg ikke klare.
Alle går fra hinanden. Roberta og mig. Dig og Chad.
-Máximo og Isabel... -Ja, det har jeg hørt.
Dem forsøger jeg også at undgå.
Som du ved, har jeg gået og gemt mig meget det sidste års tid.
Og først da jeg konfronterede problemerne, gik det bedre.
Samme dag som jeg vendte tilbage, sagde en anden farvel.
Jeg vil savne jer.
Héctor.
-Undskyld, jeg nær fik dig fyret. -Det er okay.
Jeg troede lige, jeg skulle være Héctor Bistandskontor.
Hermigo. Memigo.
-Held og lykke, Chad. -Husk nu at skrive.
-Der er ikke andre, der skriver til mig. -Selvfølgelig.
Pas på dig selv. Hvis du får brug for noget...
Ringer jeg til don Pablo.
Nå, venner...
Det har været muy... fantastisk.
Piger, tak for alles...
...og buenos nachos. Jeg...
...vil savne alle de... jer.
Så farvel. Og Héctor?
Du må ikke gå i seng med min mor.
Det var rigtig godt spansk.
Chad.
Held og lykke.
Jeg håber, du får en god tur og finder det, du søger.
Tak. I lige måde.
Jeg går ud og gør klar.
-Jeg kører nu. -Farvel.
Det var ikke så slemt.
Hver person, Julia mødte, gav hende mod på
at møde den næste. Sara førte til Chad, og Chad førte til...
Julia, kom lige ind på mit kontor.
Jeg gør det kort. Vi skal ikke trække pinen ud.
Du er fyret.
Det var da bare for sjov!
-Troede du, jeg mente det? -Ja, selvfølgelig!
-Du skulle se dig selv. -Det er en dårlig spøg.
Har ingen på det her sted humor?
Jeg ville tale med dig, fordi nogle butikker i byen vil sælge dit tøj.
Kan du øge produktionen de næste par uger?
Ja! Selvfølgelig!
-Er det også en spøg? -Nej, det er jo ikke sjovt. Men tillykke!
Diane gav Julia mod på at tale med den næste, hun havde undgået.
Kom tilbage! Kom tilbage.
Tak!
-Hvordan var det? -Rigtig flot.
-Trist? -Supertrist.
Idéen var, at Rodolfo skulle holde fint bryllup på Las Colinas,
men hans forlovede forlod ham og knuste hans hjerte.
Og Espectacular optog i skjul hele misæren.
Hør mere her!
De næste uger blev det årets største historie i Espectacular.
Og Rodolfos smerte over at blive forladt af en kvinde
standsede rygterne om ham det næste lange stykke tid.
Godt for alle.
Máximo, bare Máximo.
Jeg behøver vist ikke sige, at du er ansat igen.
-Du må nu gerne sige det alligevel. -Du er ansat igen!
Tusind tak, ms. Davies. Må jeg tage blomsterne med hjem?
Min mor skal giftes i morgen, og vi holder en lille fest for dem.
Selvfølgelig.
Han begik én kæmpe brøler, men han har reddet resortet mange gange.
Og han har gjort meget for de ansatte. Hvad kan vi mon gøre for ham?
Ja, jeg vil.
Ja, jeg vil! Ja, jeg vil. Hvorfor lyder det så mærkeligt?
Ja, jeg vil! Hvorfor kan jeg ikke lyde normal?
Åh, Nora.
Du er lige så smuk som den dag, vi giftede os.
Skal vi gå?
Du aner ikke, hvor taknemmelig jeg var,
for at der igen var glæde i hjemmet.
Kom nu ikke for sent.
-Nej! -Vi ses derhenne.
Ja!
Okay, nu skal gården omdannes til et eventyrland.
-Har vi tid nok? -Vi har en time. Vi kan nå en masse.
55 MINUTTER SENERE
-Det ser sørgeligt ud. -Du har ret. Det er frygteligt.
Jeg ville gøre noget sødt for mor.
-Hvad sker der? -Det fortjener du og din familie.
Du charmerede Ricardo Vera og løste problemet med Espectacular.
-Du ofrede dine drikkepenge for mig. -Du og din mor genforenede min familie.
Når du stod ved siden af mig, virkede jeg endnu flottere.
Du har gjort så meget for Las Colinas. Nu vil vi gerne gøre gengæld.
Tag I bare til jeres mors bryllup, så ordner vi det her.
Tak, alle sammen.
Jeg er meget...
Tak.
Sara og Memo, kom så.
-Hej hej! -Hej.
Nora, vil du have Esteban, som hos dig står?
Ja.
Esteban, vil du have Nora, som hos dig står?
Ja. Jeg havde øvet mig!
Jeg erklærer jer hermed for ægtefolk at være.
Du må kysse bruden.
Julia var taget hen til den næste, hun skulle tale med.
-Hej. -Hej, Isabel. Jeg vil gerne sige undskyld.
Okay.
Jeg var ikke ærlig om det, der foregik mellem Máximo og mig.
Og det vil jeg gerne undskylde. Jeg ønsker bare, at du er lykkelig.
Tak.
-Var det alt? -Ja.
Jeg hader, når folk er vrede på mig. Især når du er.
-Det ved jeg. Det er dit store problem. -Hvad mener du?
Du bekymrer dig altid om, hvad andre mener.
Du sagde ja til en forlovelse bare for at undgå en skandale.
-Du sagde selv, jeg skulle vælge Chad. -Nej, jeg bad dig vælge!
-Og det gjorde jeg! -Ikke den rigtige.
Jeg holder meget af dig.
Men alt det med Máximo skete, fordi du ikke var ærlig over for dig selv.
Hvad skal jeg gøre?
Holde op med at spørge om det.
Og så var der kun én mere, som Julia måtte tale med.
Længe leve de nygifte!
Kys! Kys! Kys!
Bare rolig, Memo. Der venter os begge gode ting.
Hvordan kan jeg være glad, når...
Jeg elsker den sang!
Máximo.
Du har fået dit job tilbage, og jeg er degraderet,
så vi skal arbejde sammen igen.
Det er jeg glad for. Jeg kan godt lide dig.
Du er som en sørgeligere og lettere fladmast udgave af mig selv
med mindre fødder, ikke så fyldige krøller...
Hvor blev han af? Jeg roste ham.
Don Pablo, Diane, er det rigtigt? Er jobbet som poolchef ledigt?
Ja, men du får det ikke.
Jeg har aftalt med don Pablo, at han gerne må være mere væk.
Nogen skal træde i hans sted midlertidigt, og, når han går på pension, fast.
Du får ikke tid til at være poolchef.
Du skal være klar til at overtage efter mig på Las Colinas.
Endelig bliver vi Dianes højre og venstre hånd.
Skål for din lyse fremtid derovre på Las Colinas.
Men vi mangler stadig en poolchef.
Jeg kender den helt rigtige.
Som sagt var det en tid med nye chancer.
Máximo.
-Vi ser godt ud. -Ja, ikke?
Det kræver disciplin. Vi følger en streng diæt.
Og træner meget.
-Jeg savner is. -Hvad? Jeg elsker is!
Máximo.
Lov mig, at du altid husker din familie
og aldrig glemmer, hvad der er vigtigt i livet.
-Hvorfor siger du det? -Du er Máximo Gallardo Ramos.
Verden ligger foran dig.
Men de udfordringer, du har haft, er intet mod dem, der vil komme.
Lov mig, at du ikke mister dig selv i den evige jagt på mere.
Træf bedre beslutninger end mig om dem, du holder af.
Om de steder, du hører til. Om de ting, der virkelig betyder noget.
For ellers...
...sårer du dem, du elsker allermest.
Det ville jeg gerne love dig...
...men du ved, at jeg ikke kan ændre noget.
Jeg må bare opleve det. Ligesom du gjorde.
Onkel Máximo?
Undskyld, Hugo.
Som sagt...
...er her mange minder.
Men én person var ikke med til festen.
Lupe. Og det var der en god grund til.
Held og lykke. Husk nu at skrive.
Der er ikke andre, der skriver til mig.
Og sådan skete det her.
-Hvornår er du kommet? -I dag. Lupe sørgede for det.
Betalte du for rejsen?
Lupe!
På vegne af min mand og mig selv vil jeg gerne sige tak for alt det her.
I har gjort denne dag så dejlig og særlig for os.
Men der er især én person, jeg vil takke.
Sara.
Jeg ved ikke, hvorfor jeg troede, det var mig.
I tolv år har jeg sørget for min familie alene.
I al den tid har jeg tænkt, at jeg ikke behøvede mere.
Og det er rigtigt. Det gør jeg ikke.
Undskyld, Esteban.
Men Sara, min stædige datter,
ville give sin mor mere, end jeg "behøvede".
Og det er jeg meget glad for.
Tak til Máximo, som har arbejdet så hårdt, og til Esteban, som holdt os sammen,
da vi kunne være blevet adskilt for evigt.
At give kærligheden en ny chance kan virke skræmmende.
Men nu kan jeg se, hvor dejligt det er.
Man må aldrig lade frygten stå i vejen for kærligheden.
Og hvis man er så heldig
at få en chance til, sådan som vi fik, så grib den.
Tak, børn, fordi I lærte mig det.
Det er anden gang, I hjælper mig med at se klart.
-Skål for kærligheden! -Skål!
Nora og Esteban, vi har en sidste overraskelse til jer.
Det er Rodolfo!
Du er en del af familien, Memo.
-Tak, Lupe. Det er jeg meget glad for. -Godt.
Du har en måned til at få friet.
-Máximo. -Julia?
-Hvordan vidste du, jeg var her? -Fordi vi tænker ens.
Vi drømmer stort.
Vi elsker at forestille os, hvor vi en dag vil ende.
Og jeg havde ledt syv andre steder.
Máximo.
Jeg er ved at lære at være mere ærlig over for mig selv
og turde gå efter det, jeg vil.
Derfor kom jeg.
Jeg vil have mere. Jeg vil have opfyldt mine drømme.
Jeg vil...
...være sammen med dig.
I mange måneder efter nytårsaften var mit eneste ønske at få en chance til.
Julia.
Lige fra allerførste gang jeg så dig, har jeg vidst, at vi to hører sammen,
og for hver dag, der er gået, føler jeg det mere og mere og mere.
-Godt nytår. -Godt nytår.
Året var endnu ikke halvvejs,
men vi vidste alle sammen meget bedre, hvor vi hørte til.
Nogle af os havde fundet den, vi skulle være sammen med.
Nogle af os havde fundet modet til at være, som vi gerne ville være.
Nogle af os vidste, at vores plads i livet var der, hvor vi allerede var.
Eller der, hvor vi før havde været.
Andre forstod, at de måtte væk.
Og for nogen...
...var det et nyt eventyr.
Og nogle af os var ikke så tæt på en afslutning, som vi troede.
Så du og Julia blev kærester? Hvor længe? Hvordan ender historien?
-Hvorfor tror du, det er slut? -Ja, vi blev kærester.
I skjul.
Og så blev det helt vildt.
Men det hele begyndte den aften.
Så Julia lærte, at hun ikke skulle gemme sig,
-men møde dem, hun var bange for. -Lige præcis, Hugo.
Og af det kan du lære, at...
Åh, for... Siger du, at jeg selv skal lære noget af historien?
Ja.
Vi skal besøge hende.
Vil du ikke vente i bilen?
-Glem det. Jeg skal møde Julia. -Hvem siger, det er Julia?
Kom så, tío.
Okay.
Far?
Hold da k...
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve