ДАВА СЕ ПОД НАЕМ
Вторият шанс, Хюго.
Рядко го получаваме в живота.
Но по някаква причина
през пролетта на 1985 г. той витаеше навсякъде.
Сестра ми се прибра и пак бяхме всички заедно.
Даян си върна дон Пабло.
А майка ми получи втори шанс в любовта.
Хайде, мамо, малко празненство тук след църквата.
За да помниш този ден. - Няма нужда.
Вече съм имала голяма сватба, за какво ми е?
Да, майка ти вече е имала голяма сватба.
Какво, аз ли?
Никога не съм се женил.
Но не съм важен.
Макар че би било интересно да се издокарам в син смокинг.
Син? Не, ще приличаш на смърф.
Естествено! Само се шегувах.
Представяте ли си ме...
Нищо повече не ни е нужно.
Простете.
Да им направим парти изненада. - Да! Обичам да се опълчвам на мама.
А и е хубав жест. - Да, това също.
Дано успея да сменя синия смокинг.
Казаха, че не връщат пари.
ЛАС КОЛИНАС
Дон Пабло се върна навреме,
за да посрещне свой любим гост.
Поп звездата Родолфо.
Родолфо!
Родолфо. - Дон Пабло.
Драго ми е, друже.
И на мен. - Това е Карла.
Родолфо, как си?
Верни ли са слуховете за сватба?
Влизай, скъпа. Сега идвам.
Писна ми.
С нея нямаме нищо общо.
Освен че си падаме по мъже в униформи.
Влизай, тук си у дома.
Даян водеше разговор с капризен служител.
Даян, трябва да поговорим. Заслужавам понижение.
Имаш предвид повишение. - Не, понижение.
Направих си много, много, много щателна самооценка
и установих, че съм по-подходящ за обикновен сервитьор.
Добре, понижен си. - Чудесно.
Страшно ти благодаря.
Може да го отпразнуваме в кабинета ти с едно последно...
Добре де, мога да празнувам и сам.
Дами, коя от вас е готова за маргарита с манго? Две?
Я виж ти кой е дошъл.
Сеньор Перфектен. - Винаги ми е драго да те видя, Естебан.
Тук ли е Максимо?
Бях помолил за среща с надеждата за втори шанс.
И така... Какво мога да направя за теб?
Допуснах ужасна грешка, но съм убеден, че мястото ми е в хотела.
Бих искал да се върна на работа там.
Няма да е лесно.
Но пък...
Даян много те харесва и знае колко ценен беше за хотела.
Сигурно би ти дала още една възможност,
стига да докажеш, че няма пак да се поддадеш на "Еспектакулар".
Какво ли би казала Даян, ако й гарантирам,
че "Еспектакулар" никога вече няма да тормози гостите?
Знам точно какво би казала:
"Обясни ми. Слушам те внимателно".
Слушам те внимателно. Обясни ми. - За малко!
Вдъхнови ме Рикардо Вера.
Каза, че е трябвало да си създава повече приятелства, отколкото врагове.
Може би и ние бихме могли да се съюзим.
"Ние" ще рече... - Дон Пабло, може ли?
Даян, какво удоволствие.
Чакай! Първо чуй идеята на Максимо.
Ако не ти допадне, тогава хвърли телбода.
Да, записала съм ви.
Химена, случайно да си виждала писма за мен от Лорена?
Пише ми често, но не съм получавал нищо от седмица.
Имаше писмо преди няколко дни. Получи ли го?
Не.
Някой краде писмата ми от Лорена?
Наистина ли? Кой би го направил и защо?
Засегнал ли съм го? Или е просто недоразумение?
Добре...
Благодаря все пак.
Чао.
Това е моето писмо!
Вместо да се караме, да си сътруднича с Фабиан?
Може ли все пак да го замеря?
"Лас Колинас" и "Еспектакулар" ще се уговарят със звездите,
за да "изтича" това, което те биха искали.
Така аз ще имам ексклузивни новини.
Гостите ще одобряват репортажите.
А ние ще се славим сред елита
като единствения хотел без нежелано вмешателство.
Всички печелят.
Ако се получи, чудесно. Има ли как да го изпробваме?
Дон Пабло вече говори с наш гост и той прие да участва.
Простете, не е тук. Отворих, защото е задушно.
Но става дума за Родолфо.
Знаех си! Ти крадеш писмата ни!
Признай си!
Да!
Аз бях! Против съм да ходиш с племенницата ми.
Трябваше някак да ви разделя. - Надмина себе си.
А съм те виждал да ръфаш живо пиле.
Защо го правиш? - Защото не я заслужаваш
и никога вече няма да й позволя да ходи с плъх като теб!
Къде е писмото й до мен?
Няма да ти кажа.
Не биваше да поглеждам към шкафа с изгубени вещи.
Обаче аз винаги го държа под ключ.
Забравила съм го отключен!
Не...
Скъпи Мемо, не съм писала по-тъжно писмо.
Нашите не могат да си позволят да ме пратят в Акапулко
и това лято няма да работя в "Лас Колинас".
Връзката от разстояние е мъчение за мен.
Даваше ми сили единствено мисълта, че ще се видим скоро.
Но вече е непоносимо.
Това е последното ми писмо.
"Лорена".
Скрила си писмото,
за да не страдам?
Още двайсет секунди.
Толкова мога да издържа да съм добра.
Всеки сантиметър тук е пълен със спомени.
Максимо.
Максимо!
Много е рано. Приготвям се, за да си върна работата в "Лас Колинас".
А ти защо си станала? - У Хулия пробвах кафе за пръв път.
Страхотно е и наистина те събужда особено ако е с много захар като моето.
Ще намина да я видя днес. Да я поканя ли на сватбата?
Да!
Всъщност не.
Тя не иска да има нищо общо с мен. - Не се знае.
И майка ми не щеше Естебан,
но аз все развалях нещо вкъщи, той го поправяше, пелтечеше и се потеше,
и ето че утре се женят...
Тази глава не е само за мен, а и за Хулия.
Идвам!
И за нейното осъзнаване.
Влизай. - Здравей.
Сложих всичко твое в тази чанта.
Главно чорапи и ужасно количество сладки неща.
Благодаря. Да не си болна? - Не, но така ще кажа в работата.
Чад заминава днес, а да се сбогуваме пред всички...
Не става.
А ако Даян реши да ме уволни, щом него вече го няма?
Много ми идва.
То кой ли не скъса!
Аз и Роберта, ти и Чад,
Максимо и Исабел...
Да, чух.
Още двама, които да отбягвам.
Както знаеш, аз доста се крих през последната година.
Проблемите ми се разрешиха чак когато спрях да бягам от тях.
Аз се надявах да се върна в "Лас Колинас", а друг заминаваше.
Ще ми липсвате.
Хектор.
Съжалявам, че щях да те уволня. - Нищо, амиго.
Но бях на ръба да стана "Хектор, на помощи колектор".
"Хермиго".
"Мемиго".
Успех, Чад. - Не забравяй да пишеш.
Вече няма от кого да получавам писма.
Добре.
Пази се там.
Ако имаш нужда от нещо...
Ще звъня на дон Пабло.
Е, хора...
Беше "муи" хубаво.
Момичета, благодаря...
за тъпи...
хубави начос.
Ще ми е мъчно
за всички вас.
Адиос.
Хектор...
Недей да спиш с майка ми.
Чудесен испански.
Чад.
Успех във всичко.
Дано пътуваш леко и да откриеш онова, което търсиш.
Благодаря. И ти.
Ще подготвя всичко.
Чао.
Адиос!
Не беше зле.
Всеки, с когото говорела Хулия, й вдъхвал увереност да се изправи срещу следващия.
Сара - за Чад, а Чад - за...
Хулия, ела в кабинета ми.
Ще говоря направо. Няма смисъл да увъртам.
Уволнена си.
Шегувах се!
Да не реши, че е наистина? - Много ясно!
Какво изражение само! - Това е ужасна шега, Даян.
Всички ли изгубихте чувството си за хумор?
Не, повиках те, защото няколко магазина се интересуват от дрехите ти.
Готова ли си да увеличиш производството идните седмици?
Да! Разбира се!
Или пак се шегуваш? - Не, не би било смешно.
Но поздравления! - Благодаря!
Даян пък й дала увереност да се изправи срещу друг човек, когото отбягвала.
Върни се!
Върни се...
Стоп! - Как беше?
Чудесно.
Тъжно ли беше? - Адски!
Идеята беше Родолфо уж да се ожени в "Лас Колинас",
но годеницата му да го зареже пред олтара, оставяйки го съсипан.
А "Еспектакулар" тайно да заснеме цялата тази драма.
ЕКСКЛУЗИВНО!
Това щеше да стане сензацията на годината за "Еспектакулар",
а уж зарязаният от жена Родолфо
щеше да потуши задълго слуховете за себе си.
Всички печелеха.
Максимо Простовеликия.
Няма нужда да ти казвам, че те връщам на работа.
И все пак ще се радвам да го чуя. - Връщам те на работа!
Много благодаря, г-це Дейвис.
Може ли да взема цветята?
Майка ми се омъжва утре, ще я изненадам с малко тържество пред къщи.
Разбира се.
Издъни се грандиозно, но пък спаси комплекса безброй пъти.
И е помагал на кого ли не.
Как да му се отблагодарим?
Да.
Да. Защо е толкова странно?
Да!
Защо не звучи нормално?
Нора...
Прекрасна си като в деня на сватбата ни.
Тръгваме ли?
Нямаш представа колко се радвах, че след толкова време
домът ни отново бе пълен и щастлив.
Не закъснявайте.
Няма! - Ще се видим там.
Чудесно. Сега да превърнем дворчето в приказка.
Ще имаме ли време? - Разполагаме с един час.
Резултатът ще те смае.
СЛЕД 55 МИНУТИ...
Стана още по-потискащо. - Права си, ужасно е.
А исках да направя нещо хубаво за мама.
Какво правите? - Каквото заслужавате.
Ти спечели Рикардо Вера и реши проблема ни с "Еспектакулар".
Пожертва бакшишите си заради мен.
С майка ти ме събрахте отново със семейството ми.
Редом до теб изглеждах още по-красив.
Направи толкова много за хората в "Лас Колинас".
За нас е удоволствие да ти върнем жеста.
Върви на венчавката на майка си. Ние ще се погрижим за това.
Благодаря на всички.
Много съм...
Благодаря.
Сара, Мемо, да вървим.
Чао!
Нора, вземаш ли Естебан за свой съпруг?
Да.
Естебан, вземаш ли Нора за своя съпруга?
Да.
Добре си тренирал.
Обявявам ви за съпруг и съпруга.
Целуни булката.
Междувременно Хулия отиде при следващия човек в списъка си.
Здравей. - Здравей, Иса.
Дойдох да ти се извиня. - Добре.
Не бях честна за отношенията ми с Максимо, за което съжалявам.
Искам само да си щастлива.
Благодаря.
Това ли е всичко? - Да, това е.
Не искам никой да се сърди, най-вече ти.
Знам. Точно това ти е проблемът. - Какво искаш да кажеш?
Все се тревожиш какво мислят другите!
Приела си предложение за брак, без да си убедена, за да не стане скандал!
Ти ме посъветва да се обвържа с Чад. - Не, казах да прецениш.
Така и направих. - Противно на волята си!
Винаги ще държа на теб,
но кашата с Максимо се получи, защото ти не беше честна със себе си.
И как трябва да постъпя?
Спри да задаваш този въпрос.
Накрая й остана един човек, с когото да се види.
Да живеят младоженците!
Горчиво, горчиво!
Не се тревожи, Мемо. И двамата ни очакват прекрасни неща.
Как да съм щастлив, като знам, че...
Обожавам тази песен!
Максимо, ти си върна старата работа, а мен ме понижиха.
Явно пак ще работим заедно.
Много се радвам. Харесвам те.
Напомняш ми за една по-тъжна, слаба и леко посмачкана моя версия
с по-малки стъпала, по-скапани къдрици и...
Къде отиде? Правех му комплимент.
Дон Пабло, Даян, вярно ли е? Вакантно ли е мястото за началник басейн?
Да, но няма да ти го дадем.
С дон Пабло се споразумяхме да отсъства по-често.
Някой трябва да го замества временно,
а когато се пенсионира - за постоянно.
Няма да имаш време да си началник басейн.
Ще се подготвяш да поемеш моя пост в "Лас Колинас".
Ще бъдем дясната и лявата ръка на Даян.
За бляскавото ти бъдеще ей там, в "Лас Колинас".
Естествено, търсим началник басейн.
Познавам идеалния човек.
Както вече казах,
всеки получи втори шанс.
Максимо.
Добре изглеждаме! - Да, нали?
Нужна е дисциплина. Спазваме стриктна диета.
И тренираме много.
Липсва ми сладоледът. - Какво? Обичам сладолед!
Максимо...
Обещай ми никога да не забравяш семейството си
и важните неща в живота.
Защо ми го казваш?
Ти си Максимо Гаярдо Рамос. Светът е пред теб.
Но трудностите досега са нищо в сравнение с това, което те очаква.
Обещай ми!
Обещай ми да не преследваш сляпо мечтата за богатство.
Вземай по-разумни решения от мен за хората, които обичаш,
преценявай по-добре къде ти е мястото и кое наистина е важно.
Иначе...
ще нараниш хората, които най-много обичаме на този свят.
Ще ми се да можех да ти обещая...
Но знаеш, че не мога да променя съдбата си.
Трябва да я изживея.
Също като теб.
Вуйчо Максимо.
Прощавай, Хюго.
Както казах,
тази къща е пълна със спомени.
Но един човек не беше на празненството.
Лупе. И имаше основателна причина.
Успех, Чад. - Не забравяй да пишеш.
Вече няма от кого да получавам писма.
Така се стигна дотук.
Кога дойде? - Днес, благодарение на леля.
Платила си билета й?
Лупе!
От мое име и от името на съпруга ми благодаря на всички ви
за това, че направихте този ден толкова прекрасен и незабравим за нас.
Но има един човек, на когото най-много държа да благодаря.
Сара.
Не знам защо реших, че съм аз.
Дванайсет години бях самотна майка.
През цялото време си мислех, че мога да се справям сама и друго не ми е нужно.
И е вярно, имам всичко.
Извинявай, Естебан.
Но моята вироглава Сара
искаше нещо повече за майка си от насъщната нужда.
Затова съм й благодарна.
И на Максимо, който се скъсваше от работа за нас, и на Естебан,
който ни сплоти, когато семейството ни можеше да се разпадне завинаги.
Да получиш втори шанс в любовта,
е плашещо.
Но вече виждам, че може да бъде и прекрасно.
Не позволявайте на страха да пречи на любовта.
И когато имате късмета
да получите втори шанс, като нас, сграбчете го.
Благодаря ви, деца, че ми дадохте този урок.
За втори път ми помогнахте да прогледна.
За любовта! - За любовта!
Нора, Естебан, имаме една последна изненада за вас тази вечер.
Родолфо!
Вече си част от фамилията, Мемо.
Благодаря, Лупе. Много съм щастлив.
Хубаво.
Имаш един месец да й предложиш брак.
Максимо.
Хулия.
Как се сети, че съм тук?
Мислим еднакво.
Имаме големи мечти.
Обичаме да си представяме докъде ще стигнем.
Това е седмото място, на което търся.
Максимо...
Уча се да бъда по-честна със себе си
и да не се страхувам от желанията си.
Затова съм тук.
Искам повече.
Да сбъдна мечтите си.
Искам...
Искам да бъда с теб.
Месеци наред мечтаех да получа втори шанс в новогодишната нощ.
Хулия,
още в мига, в който те зърнах,
осъзнах, че сме един за друг,
и с всеки изминал ден все повече се убеждавах, че е така.
Честита Нова година.
Не беше дори средата на годината,
а всеки от нас вече осъзнаваше все по-ясно къде му е мястото.
Някои бяха открили своята половинка.
Други бяха придобили увереност в себе си и стремежите си.
Трети разбраха, че мястото им е там, където са.
Или там, където са били преди.
Някои осъзнаха, че трябва да се откъснат.
За други...
предстоеше ново приключение.
А за някои от нас
това далеч не беше краят, както си мислехме.
Значи с Хулия сте били заедно?
Колко време? Как свършва историята? - Защо мислиш, че е свършила?
Да, започнахме връзка.
Тайно.
И тогава стана пълна лудница.
Но всичко започна онази вечер.
Значи Хулия се е научила да не отбягва живота и хората, от които се бои.
Точно така, Хюго.
И именно това е поуката за теб...
По дяволите...
Да не кажеш, че аз трябва да се поуча?
Да вървим при нея.
Защо не изчакаш в колата?
Не, искам да се запозная с Хулия.
Кой каза, че е Хулия?
Хайде, вуйчо, да вървим.
Добре.
Татко?
Да му се не...
Превод на субтитрите Боряна Богданова