АКАПУЛЬКО
На ранок після вечорин Чеда й Хулії
у голові крутилося безліч думок.
Мемо ледь не звільнили через мій злив інформації «Espectacular».
Я його врятував, змусивши Чеда повірити, що справжній кріт – Гектор.
А ми з Хулією зізналися одне одному у своїх почуттях.
Але вона заручена, а я зустрічаюся з Ісабель.
Нічого не вдієш.
Ви це вже розповідали.
Меміто!
Вибач. Він такий невихований.
Г’юґо, ти чув вислів…
Ні.
Він означає: «Як Акапулько на Страсний тиждень».
На курортах Акапулько великодній тиждень – найнасиченіший тиждень року.
Місто кишить людьми.
Але Страсна п’ятниця 1985 року була в «Лас-Колінасі» трохи інакша.
Прошу всіх зібратися біля мене.
Отак. Підходьте ближче.
Дякую. Підходьте.
Ще ближче.
Як ви знаєте, у нас сьогодні лише один постоялець:
новий інвестор готелю – Рікардо Вера.
Для себе і своїх людей він винайняв увесь курорт,
тож, як ви вже зрозуміли, він страшенно приватна особа.
І страшенно багата!
Я б йому показала
щось страшенно приватне.
А й справді.
Для нашого курорту його приїзд украй важливий,
тому до нього допустять лише кількох працівників.
А решта буде про всяк випадок поруч. Я хочу, щоб…
І досі не вірю, що Гектор – кріт.
Цей козел заслуговує всього найгіршого.
Крім укусу шершня. Цього я нікому не побажаю.
Питання є?
Якщо гостей не буде,
що ж нам цілий день робити?
Робіть, що хочете, тільки тримайтеся далі від містера Вера.
Засмагати голяка не можна.
Що ж. Усім дякую.
Максімо, зайди до мене в кабінет.
Саме ти сьогодні дбай про містера Вера.
Ого, авжеж. Я й сам хочу колись стати таким, як містер Віра.
Дякую вам. Невже ви обрали на цю роль мене?
Довелося,
оскільки дон Пабло звільнився, Гектору я не довіряю, а Чед зайнятий весіллям.
Невже я був четвертий у черзі?
Пригадуєш, як я завжди кажу:
«Це наш найповажніший гість, бла-бла-бла»?
До цього дня це була брехня.
Він наш найповажніший гість з усіх.
Роби, що хочеш, аби він був у доброму гуморі.
На сьогоднішній вечері я проситиму в нього ще грошей.
Я вас не розчарую.
Саме таким і має бути новий відповідальний за басейн.
Господи боже. Ви серйозно?
Ти це заслужив. Щойно я звільню Гектора, посада твоя.
А скоро це буде?
Трохи згодом. Він зараз трохи непередбачуваний,
і треба дочекатися від’їзду містера Вера.
А потім він стане…
«Гектор-безробітний колектор».
Привіт, коханий.
Вибач, що звертаюся до тебе в Страсний тиждень;
у тебе там, мабуть, повно справ.
Але це стосується Сари.
Мені останнім часом так важко.
Я за нею скучила й хочу, щоб вона повернулася додому…
але не можу заплющити очі на її вчинок.
Чи можу?
Не знаю…
…якщо побачиш там Ісуса,
попроси, хай дасть мені якийсь знак.
Дякую.
Секундочку.
Хочеш сказати, що бабусі явився Ісус?
Не справжній Ісус. А Чучо – батько Роберти.
І він був одягнений, як Ісус, бо якраз грав його
у церковній постанові про розп’яття.
Це традиція на Страсну п'ятницю.
У ній бере участь чимало людей.
Це як католицький Комік-кон.
Ні, Меміто.
Це не католицький Комік-кон.
-Вибач. -Нічого.
-Уже й не знаю, що з ним робити. -Так.
Ой боже, Чучо. Усе добре?
Ні, все погано.
Починаючи з твоєї безпутної, дияволової дочки!
Вона схиляла мою невинну Роберту на нечестиві дії.
На таке, що суперечить Біблії.
Хоч я й мало читаю Біблію.
Вона нудна.
Але мені й не треба, бо я й так схожий на Ісуса.
А от ти – жахлива мати.
А тепер вибачай,
хрест сам себе не понесе.
Того ранку перед приїздом Рікардо
персонал готелю насолоджувався порожнім курортом.
Максімо.
Сталося жахливе!
Що таке?
Слухай! До мене оце дійшло:
Гектор не може бути кротом!
Чед сказав, що Фабіанові злили інформацію між 18:00 і 19:00.
Але весь цей час я бачив його з VIP-зони.
Він нікуди не відходив.
Не можна, щоб постраждала невинна людина.
Мені й досі сняться кошмари про те, як у п’ять років
я сказав мамі, що то наш пес насцяв у мою постіль.
Треба сказати Чеду.
Стривай-стривай.
Може, Гектор і не стукач, та хіба він не заслужив,
щоб його звільнили за інше?
Ой… Гектор!
Якщо його не буде, ми з тобою заживемо життям нашої мрії.
Картинка і справді приємна…
Але ні. Це неправильно.
Плюс, треба знайти справжнього крота!
Або не треба!
Як це, Максімо?! Хтось зраджує «Лас-Колінас»…
Мемо!
Кріт – я.
Ти працював на «Espectacular»?
Я не хотів вплутуватися, але мені були потрібні гроші…
Максімо, мене ж ледь не звільнили!
Але не звільнили ж! Я б цього не допустив.
Але допустиш звільнення Гектора,
щоб самому стати головним над басейном «Лас-Колінаса»?
Тут нема моральної дилеми.
-Вчини так, як буде правильно. -Гей ви!
Приїхав Рікардо Вера!
А він вищий, ніж я думав!
Тікаймо з басейну!
Думаєш, такі, як Рікардо Вера, стають успішні
завдяки «правильним вчинкам»?
Не знаю, хто ти.
Але точно не Максімо Ґальярдо.
Наша найбільша сварка.
Найнудніша у світі історія.
Меміто!
Вибачте.
Я заберу в тебе телефон.
Містер Вера, вітаємо вас у «Лас-Колінасі».
Дякую, Даян.
Це мій син Чед і його наречена Хулія, а це Максімо.
Сьогодні він служитиме вам вірою і правдою.
Вірою. «Верою»?
Спершу «безробітний колектор», а тепер це. Не пиши мені більше жартів.
То ти не вмієш їх донести.
Що ти знаєш про донесення?
Келлі.
Усі гості вже мали до цього часу виїхати.
Чому ти й досі тут?
У мене таке похмілля. А що вчора було?
Нічого. Нічого не було.
Ти порозважалася й не розлюбила чоловіка.
Таксі приїхало. Надішлеш чек поштою, або ж ні.
-Добре. -Їдь уже.
Ще раз поздоровляю, моя космічно сестро.
Коли Даян попросила мене сюди приїхати, сам всесвіт…
Я така за вас рада.
Ну, до скорої зустрічі.
По дорозі сюди я бачив таку смішну курку…
Що з тобою?
Я жахлива мати?
Що?
Авжеж, ні. А що?
Приходив Робертин батько й сказав, що Сара…
що Сара…
безпутна!
Сара не безпутна. Повір мені на слово.
Я ж працюю в автопарку.
Я вже не знаю, у що вірити.
Норо.
Ти свою дочку знаєш.
Ти виростила добру, сильну й чарівну дівчину.
До того ж я завжди буду їй вдячний за…
Якби не вона,
ми б з тобою не зійшлися.
Як це?
А чому, по-твоєму, у вас постійно щось ламалося?
Вона знала, що нам судилося бути разом,
ще до того, як дізналися ми.
Хіба дівчина з таким добрим серцем може бути поганою людиною?
Твоя правда.
Сара дуже ніжна.
Та й узагалі…
це Роберта дияволова!
Що? Ні.
Так. Це вона збила з пуття мою золоту дівчинку!
Я не це мав…
Куди ти зібралася?
Піду знайду Ісуса.
Ні, зачекай!
Не йди!
Норо!
Так, тут чисто.
Доручена мені Даян місія розважати містера Вера
поки що не увінчалася успіхом.
Як вам краєвид, сеньйор?
Той самий океан, який видно з усіх моїх курортів.
За винятком готелю в Канкуні.
Звідти видно Атлантичний океан.
Я буду асорті з морепродуктів.
Чудовий вибір.
Як зацікавити того, в кого є все
і хто щодня буває на найкращих курортах?
Треба запропонувати йому щось недороге, а не навпаки.
Якщо ви тут лише на один день,
скуштуйте фірмове севіче Акапулько…
найсмачніше у світі.
Морепродукти з кетчупом? Ні, дякую.
Ох, не заздрю вам…
Мати стільки грошей, а так і не пізнати справжньої радості.
На розі є ятка з севіче, яке змінить ваше життя.
Навряд чи севіче змінить моє життя.
А давайте так: ми туди
сходимо, і якщо це севіче не змінить вашого життя,
то я оплачу ваше замовлення.
А якщо змінить…
ви відпишете мені половину вашої компанії.
Амбітно, але малоймовірно.
Ну добре. Тоді купите нашому персоналу нову кавоварку.
Згода.
Люблю хороші парі.
Та й пропозиція заманлива.
Але навряд чи моя команда це дозволить.
На жаль,
далеко не виберешся,
коли ти чи не найбагатша людина в Мексиці.
Сеньйор Вера, у «Лас-Колінасі» гість отримує те, що хоче.
Ви мені збрехали.
Повір, мені так прикро, що довелося.
А про яку брехню ти говориш?
Ви обіцяли не втручатися в наше весілля,
а самі запросили Чедову колишню.
Чому?
Ви так сильно мене ненавидите?
Ні, Хуліє. Я тебе люблю.
Тому й роблю все можливе, щоб ви з Чедом побачили,
що вам не слід одружуватися.
Ого.
Я ж бачу, до чого все йде, й не хочу, щоб хтось страждав.
Повір, усе, що я робила, я робила з любові.
Стривайте.
Геть усе?
Тоді Даян пояснила,
що, оскільки розмови з Хулією й Чедом їх не переконали,
вона вдалася до інших способів
дати зрозуміти, що їм не варто одружуватися.
Спершу вона спробувала відтягти весілля.
Я розумію, що ви їхній весільний діджей.
Я заплачу за вашу відмову вдвоє більше.
Це теж не спрацювало, бо Чед навчився танцювати сальсу.
Тоді Даян помітила між нами з Хулією симпатію.
Стоп.
А чому Даян ховалася за рослиною?
Не знаю. Так я це собі уявляв.
Це була одна й та сама рослина? Вона переносила її з місця на місце?
Перестань, Г’юґо. Ти мене перебиваєш.
Я хотів спитати те саме.
Це відволікає від розповіді, хоч мені й байдуже…
Ану всі…
Хай буде по-вашому!
Більше ніяких рослин.
На Валентинів день Даян дала нам з Хулією спільне завдання
у надії, що між нами щось буде.
Наповніть цей номер романтикою.
Та це лише зміцнило стосунки Хулії й Чеда.
І коли ваш план не подіяв,
ви запросили Келлі, щоб Чед знову її покохав?
Ні, я хотіла, щоб ти побачила, який Чед був до вашого знайомства.
Він медитував і був вегетаріанцем.
Невже ти хочеш заміж
за чоловіка, який підлаштовується під своїх дівчат?
Чед сам не знає, який він.
Він тобі освідчився, бо не знав, що ще зробити.
А ти погодилася, бо боялася йому відмовити.
Що?
Хуліє, дорогенька, слідуй за покликом свого серця.
А він хай розбереться, чого хоче.
Ви ж тягнете одне одного вниз.
Як ви могли так вчинити? Ви перетнули межу.
Ні. Не забувай моїх слів: це все було з любові.
А таке можна й простити.
Тоді ж я придумав, як непомітно вивести Рікардо за територію готелю.
Але потрібна була допомога Лупе.
Лупе.
Ставлю все.
Можна взяти уніформу працівника басейну?
А мені що за це?
Прошу вас, у мене нічого нема.
Мені потрібна лише ОДНА МАЛЕНЬКА ПАРА штанів.
Підтримую ставку.
Продув гроші на брекети дочці.
Буде тобі уніформа.
Ти не зайнятий?
Колишній дружині точно не дзвонитиму.
Марко, ніяких виправдань.
Я все розповім начальству.
Не крохмаль більше рушники.
Хіба що трохи, але…
Ти мене геть не слухаєш.
Ну ми й утнули!
Думаєш, мої люди повірять у казочку про тригодинний масаж?
Не турбуйтесь. Я все продумав.
Шеф, усе нормально?
Я так не кайфував відтоді,
як ми з Джоном Кьюсаком каталися на двомісному велосипеді.
Три…
Два… Один…
Добре, що ти радієш.
Особливо сьогодні.
Дякую?
А хочеш сьогодні ще чогось?
Якби це був твій останній день у готелі,
чим би ти хотів, щоб він запам’ятався?
Тільки скажи.
Якщо вже ти спитав…
я завжди мріяв стрибнути в басейн
з о-о-отого
балкона.
Гектор,
сьогодні ти зробиш цей стрибок.
Так. Вона весь час намагалася нас розлучити.
І як вона могла?
Кого я обманюю? Могла. Це ж мама.
Вона сказала, що ми тягнемо одне одного вниз.
І що ти маєш розібратися, ким ти хочеш бути.
-Нічого собі. -Знаю. Очевидно ж, що вона…
Я й сам про це міркував.
Що?
Відколи?
Відколи дон Пабло вчив мене танцювати сальсу.
Я зрозумів, що все життя роблю те, що мені кажуть.
І замислився:
а що хочу я?
А…
потім подумав: «А може, я просто буду чоловіком Хулії?»
Чоловіком Хулії. Прикольно ж звучить?
Нащо мені бути ще кимось?
Отже…
я таки тягну тебе вниз.
Ану геть від нього!
Уставай!
За кого ти себе маєш?!
За Ісуса.
Ти й близько не Ісус.
Це твоя дочка спокусила мою!
І це ти жахливий батько.
Кому ви повірите…
Їй?
Чи викапаному Ісусу?
Ісусу!
Ісусу! Ісусу!
Бийте його!
Гей! Ану повернися сюди! Чого злякався?
Навіть якщо я його вб’ю, через три дні він повернеться.
Лицемір!
Богохульник!
Дякую!
Якби ти був як Ісус,
то підставив би другу щоку!
Який лицемір!
Ого, у Страсну п’ятницю вирують такі пристрасті.
Так.
Визнаю, це щось.
Ну як, змінило життя?
Повернуло мене до життя! Та найкраще –
це оце.
Їсти на вулиці
і пити з пакетика.
Приємно знов бути нормальним.
Як же я скучив за…
І за цим теж.
Додає смаку.
А може, з’ясуймо, хто ми, разом, а не поодинці?
Так, це… Це слушна думка.
Ти ж теж не знаєш, ким хочеш бути й чим займатися?
Ні, не зовсім.
Я точно хочу жити в Парижі й Мілані. А потім у Нью-Йорку.
І хочу розширити свою лінію одягу.
І організувати в Медельїні програму стажування для дівчат.
А ще хочу на водні гірки. Ні разу на них не була.
От бачиш? У нас обох нема в житті мети.
Я одного не можу зрозуміти:
якщо ми обоє не знаємо, хто я і який,
як ти знаєш, що я тобі підходжу?
Можна спитати?
А я тягну тебе вниз?
У твоєму житті є щось таке,
чим би ти хотіла займатися, але не займаєшся,
бо зустрічаєшся зі мною?
Послухай…
Не відмовляйся заради мене від своїх мрій.
Можна щось спитати?
Питай.
Щоб стати успішним, вам, мабуть, довелося бути безжальним?
Ну, я зрозумів, що врешті-решт ти лишаєшся сам на сам з собою.
Авжеж! Про себе треба дбати.
Ні, я мав на увазі геть протилежне.
Щоб дістатися вершини, я зробив усе, що було в моїх силах.
А тепер сиджу сам-один у своєму літаку
чи у своїх готелях
і думаю…
А якби я нажив собі більше друзів,
ніж ворогів?
Яке б тепер було моє життя?
Ось що я мав на увазі. Хай які будуть твої дії,
зроби так, щоб ти потім зміг жити з їхніми наслідками.
Бо, зрештою,
усе, що ти маєш, – це ти сам.
Тоді я зрозумів,
що не можу зробити винним Гектора.
Я мав вчинити правильно.
Знаєш, з чим морозиво буде ще смачніше?
Зі шкварками.
Ну звісно.
Коли це тобі каже друг, ти не прислухаєшся.
А сказав якийсь багатій – аж бігом.
Ти й досі через це ображаєшся? Це ж було хтозна-коли.
Так, але чи засвоїв ти урок?
Я й досі прошу тебе вчинити правильно.
А ти все одно не прислухаєшся.
Зроби те, що треба.
З’їздь до неї.
Стривайте, до тієї самої «неї»?
До кого? До Хулії чи до Ісабель?
Нема ніякої «неї». Помовч.
Того разу вона не зраділа, побачивши мене.
Як ти знаєш, що вона захоче зустрітися?
Бо говорив з нею.
На кухню, негайно.
Тобі, мабуть, остогидли дядькові байки.
Якщо він за них платить, то ні.
Звісно, його розповіді – ніщо порівняно з моїми.
Невже?
-Я б якось послухав… -Усе почалося в 1996 році в Портленді.
Сьогодні я нарешті кинув роботу, помирився з дівчиною моєї мрії
і ні під кого не прогнувся!
Вибачте. Я вернувся.
-То що, ви… -На чому я спинився?
А, точно.
Я тишком провів Рікардо назад у «Лас-Колінас».
Дуже тобі дякую, Максімо.
Те севіче таки змінило моє життя.
Тому буде твоїм колегам кавоварка.
Якщо вам було аж так добре,
може, додасте для працівників ще і джакузі…
Амбітно, але малоймовірно.
Ось.
Подзвони мені як-небудь.
Дякую.
Уже ясно, що ми ще почуємо про Рікардо Вера.
Така кумедна курка.
Діва Марія.
Вітаю!
Це ж ви прогнали Чучо!
Я що, справді накричала на Ісуса?
Не переймайтеся ви так. Той чоловік такий ідіот.
Це я вперше стала на бік Юди.
І якщо він думає, що його хрест важкий,
хай походить у цьому.
Точно! Як такому йолопу довірили роль Ісуса?
Життя сповнене протиріч.
От, наприклад…
Я насправді не діва.
Воно і ясно.
У мені теж повно протиріч.
Справді? Яких же?
Я завжди прагнула бути хорошою католичкою.
Але останнім часом так непросто відрізнити правильне від неправильного.
Що ви робите,
коли треба обрати між тим, що каже церква,
і тим, що почуваєте?
Навіть не знаю.
Крім як грати Діву Марію, я вже рік працюю в підпільному казино.
Як на мене, бути хорошою католичкою –
це про любов,
про доброту і прощення.
А поза цим…
хтозна?
А може, відповідь – просто…
жити з цими протиріччями.
А це дивно, що мені аж полегшало?
Ні. Може, це знак, що ми правильно вчинили.
-Так. Може. -Так.
Добре, що не стрибнули.
Це точно.
Але не тому, що я злякався.
Ні! Це було геть не страшно.
Просто здалося дуже нудним,
а не цікавим.
Нам би було нудно.
Дуже, ДУЖЕ нудно!
А хто хоче стрибнути з балкона й знудитися?
Точно не я!
-І не я. -Нащо нудитися?
Для чого?
-Життя ж не для цього. -Ні.
Наш герой-рятівник.
Містер Вера так тебе за сьогодні розхвалив.
Я така тобі вдячна.
Щодо цього…
Я повинен вам щось розповісти.
Це не Гектор злив інформацію «Espectacular».
А я.
Я кріт.
Я б вам пояснив, чому так вчинив,
та розумію, що це не змінить того, що буде далі.
Прошу, просто знайте,
що я ніколи не робив такого, що зашкодило б вам чи курорту.
Але я зрадив вашу довіру.
І, міс Девіс, мені через це страшенно прикро.
Мені теж прикро.
Збирай свої речі, Максімо.
Тебе звільнено.
ЧЕД З БАТЬКОМ 1964 РІК
Усе добре, «ерміґо»?
Так, тепер уже так.
Можна мені дві хвилини побути на самоті?
Ми з Хулією розійшлися.
Ти мала рацію. Я й гадки не маю, хто я, і це нечесно щодо неї.
Я так тобою пишаюся.
Це, мабуть, було нелегко, та я впевнена, так краще для вас обох.
Ми також поговорили, чому я такий.
І я збагнув: це тому, що ти прагнеш контролювати кожен аспект мого життя.
І те, що ти наговорила Хулії, лише доводить це.
Я мусила тебе контролювати, бо ти так і не обрав свій шлях.
Ні. Я не обрав свого шляху, бо ти завжди мене контролювала.
І єдиний спосіб розібратися у своєму житті –
на якийсь час від тебе поїхати.
До чого ти хилиш?
Я їду в Лос-Анджелес.
Принаймні на кілька місяців.
А може, й на довше.
Вважай це моєю заявою про звільнення.
Зверху – то пісня гурту «Whitesnake».
Я не знайшов чистого аркуша.
Але ти ж мій…
Ти ж мій Чед.
Прости, мамо. Через тиждень я їду.
Усі розлітаються, як мухи.
Як далеко можна зайти заради бажаного?
Даян думала, що межі не існує,
але зрештою втратила найцінніше.
Вони такі…
проникливі.
Схожі на листи, які я писала в юності.
Мама намагалася з'ясувати,
наскільки може віддалитися від усього, чого її вчили,
щоб повернути додому дочку.
А я знайшов свою межу, якої б нізащо не перетнув.
Я зрозумів, що жити треба за принципами тієї людини, якою хочеш стати.
Хай навіть ціною роботи в «Лас-Колінасі».
Ти в порядку?
Що сталося?
Твоя пропозиція роботи ще в силі?
Було сумно.
Але певною мірою мені вже давно не було так добре.
Уперше за довгий час…
я пишався тим, що я Максімо Ґальярдо.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова