Акапулько
МАЛІБУ, ШТАТ КАЛІФОРНІЯ
НАШІ ДНІ
Сер.
Що таке, Рольфе?
Приїхав ваш племінник.
Покладете це на тацю?
Дядьку Максімо!
Г’юґо! З поверненням у Малібу.
З днем народження.
Я чекав цього кілька тижнів.
То який сюрприз ти приготував для мене цього року?
Ми кудись летимо на твоєму приватному літаку?
Можна купити кроси в Шанхаї?
Ну, ми таки вирушаємо в своєрідну подорож.
Тобі вже чотирнадцять, і ти дорослішаєш,
тому я вирішив розповісти тобі історію свого життя.
У тебе сотні мільйонів доларів,
а ти даруєш мені якусь історію?
Повір, Г’юґо…
те, що я тобі розповім,
цінніше за будь-які гроші.
Я вже чув, як ти був бідний, а потім став мільйонером.
Ти виріс на бідних вулицях Мексики,
бла-бла-бла, а тепер володієш майже п’ятдесятьма компаніями.
Так, у мене багато будинків,
багато автівок, дворецький-європеєць.
Стовідсотковий. Він робив генетичний тест.
Але ти маєш знати, як я став таким.
Ти нічого не знаєш про історію нашої родини.
Ти навіть іспанською говориш так,
наче ти студент за обміном у Канкуні.
Моя іспанська я дуже хороший.
Перестань.
Це прикро для всіх.
Ця історія про мене, але й про…
Вона також про місце, яке все змінило.
І воно краще за Шанхай, бо?
Неправильний підхід.
Може, це допоможе.
Дядьку Максімо, з чого ця історія починається?
Чудове питання, Г’юґо.
Усе почалося… в Акапулько.
Коли я ріс,
Акапулько було містом для дуже багатих і відомих.
Елвіс Преслі, Ліз Тейлор, Кері Ґрант…
Ніколи про них не чув.
Тихо. Я в ударі.
А його центром був Лас-Колінас.
Найчарівніший з усіх курортів.
Для туристів Лас-Колінас і Акапулько були чарівними місцями відпочинку.
Але для місцевих усе було інакше.
До восьми років
я робив усе, що міг, щоб допомогти родині.
Але єдиним реальним способом покращити життя
було знайти роботу в Лас-Колінасі.
Як це зробив дон Пабло.
Дон Пабло Бонілья виріс на вулиці,
але завдяки своєму шарму зміг знайти роботу в Лас-Колінасі.
Для мене він був легендою.
Досі пам’ятаю той день, коли він повернувся в старий район.
Дон Пабло! Хочу бути таким, як ви, коли виросту!
Обережніше з бажаннями, малий.
На… це тобі.
ЛАС-КОЛІНАС
Тримайся від нього подалі, синку.
Я вже казала тобі, що все, що він має, з лігва диявола!
Тієї ночі я видерся на дах нашого будинку
і сказав сестрі, що колись працюватиму в Лас-Колінасі,
і що це все змінить.
У цьому я не сумнівався.
1984 РІК
Ну ось, тату, він настав. Мій перший день на справжній роботі.
Щось порадиш?
Гаразд, може, наступного разу.
Однак наглядай сьогодні за мною, добре?
Не хочу зганьбитися.
Не заради себе, а задля нашої сім’ї.
Твоя бабуся
працювала на трьох роботах, щоб нас забезпечити.
Але вона втрачала зір,
і ми не знали, як довго вона зможе працювати.
Хоч батька й немає з нами, щоб це сказати, але ми тобою пишаємось.
Ти сподобаєшся всім твоїм колегам на автостанції.
Максімо.
Люблю тебе, дорогий брате!
Я зготую вечерю до твого приходу.
Стривай. Це моя мама?
Вона така точно не була.
Твоя правда.
Це скоріше було так…
Максімо.
Удачі на роботі.
Радій, що ти ще одна шпиця у колесі капіталізму!
Максімо!
Угадай що?
Настала мить, якої ми чекали все життя!
Ти втратив цноту?
Це ж така новина!
З чотириюрідною сестрою?
Тільки не кажи, що з троюрідною. То ненормально.
Ні. Я не втратив цноту. Ця новина краща!
Ну, може, не гірша.
У мого сусіда Тіто є приятель Хорхе,
а в того є брат Міґель.
І Міґель сказав, що його друг Франциско
сказав йому, що в «Las Colinas Resort»
наймають новий персонал!
Сьогодні вранці я записав нас туди на співбесіду!
Ого, це дивовижно!
Але я не можу.
Сьогодні мій перший робочий день на автостанції.
Але це ж завжди була наша найбільша мрія!
Ти уяви свою маму,
що вона вилікувала очі.
І вона у величезному особняку на березі океану,
і вона там не прибирає, а ти їй його купив!
ЛАС-КОЛІНАС
Гей!
Службовий вхід ззаду.
Ідіть туди!
Ненавиджу день співбесід.
Я навіть не знаю, що тут писати.
Що ти маєш на увазі,
пишучи, що був «головою відділу реклами в компанії з нічних розваг»?
Звісно, що був!
А як би ти назвав роздавання флаєрів найпопулярнішого в місті стрип-клубу?
Я б назвав це брехнею.
Ні, це називається прикрашанням.
Треба привернути до себе увагу.
Максімо Ґальярдо?
Проходьте до міс Ґарсії. Останній кабінет зліва.
Йдучи повз кандидатів,
я думав, як я можу виділитись з-поміж решти.
Тоді я побачив на дверях його ім’я.
Я зрозумів, що мені нема чого втрачати.
Перепрошую, дон Пабло.
Тут говорять англійською.
Я Максімо.
Я на співбесіду щодо роботи на курорті.
Співбесіди проводять там.
Зрозуміло.
Просто я, як і ви, виріс на Ареналь-стріт.
Я й досі там живу.
-Але сьогодні я тут через… -Прошу.
Зачиніть за собою двері.
Якось ви дали мені оце,
і відтоді я носив його в кишені
в надії знову колись зустрітися з вами.
І от я зустрівся,
тож просто піду собі.
Як, кажеш, тебе звати?
Максімо Ґальярдо Рамос.
Дай-но гляну твою заяву.
У нас більше сотні претендентів.
Кожен з них розмовляє англійською і має більший досвід, ніж ти.
Чого б я наймав тебе?
Бо ті інші люди тут заради роботи.
А я тут, бо мені подобається це місце, так само, як і вам.
Ви працюєте в Лас-Колінасі
з дня відкриття воріт 12 березня 1949 року.
Ви пережили
чотирьох власників, три урагани, дві реконструкції,
масштабний відклик броні в 1972 році
і жахливе зараження постільними блошицями.
Кажуть, що за весь час ви пропустили лише один робочий день.
Хіба так важко було
перенести похорон дідуся на суботу?
Я з восьми років мріяв працювати в Лас-Колінасі.
І от я тут.
І єдине, чого мені не вистачає, – це можливості.
Якщо ви мені її дасте, обіцяю,
що ви не пошкодуєте.
Агов, я вдома.
Привіт, мамусю.
«Мамусю»?
І ти сам миєш посуд?
Максімо Ґальярдо Рамос, що ти накоїв?
Так, Максімо, скажи мамі, що ти зробив.
Я не пішов на роботу. Знайшов кращу…
у «Las Colinas Resort».
Я казала тобі триматись подалі від тієї помийної ями хоті й гріха!
Яка експлуатує своїх працівників і романтизує нашу культуру.
Яка теж сповнена хоті й гріха.
Що сказав би батько?
Можливо, зрадів би.
Тато горбатився за кермом автобуса, і для чого?
Щоб заснути за кермом і вбитися!
Принаймні ця робота дає мені можливість покращити наше життя.
Ми нарешті зможемо перевірити твої очі, мамо.
Мої очі в порядку.
На тому тижні ти молилася до моєї статуетки рестлера.
То я хотіла, щоб він переміг.
Мамо…
ти виростила мене хорошою людиною.
Я обіцяю тобі, що ніщо ніколи цього не змінить.
Поклянися, що те кубло тебе не змінить.
І що носитимеш батьків кулон, щоб він тебе захищав.
Яка нудьга! Я думала, що буде набагато цікавіше.
ЛАС-КОЛІНАС
Не вірю, що сиджу тут.
Не вірю, що взагалі десь сиджу.
У моїй сім’ї лише один стілець.
Вітаю, мої дорогенькі.
Ласкаво просимо у славетний
і сумнозвісний «Las Colinas Resort».
З вами я, Даян Девіс.
Ви можете пам’ятати мене з…
Я кохаю тебе.
Моїх знаменитих ролей у денних телесеріалах,
моїх приголомшливих відеотренувань…
І оберт, і оберт, і оберт…
Моєї лінійки коктейлів, що замінюють їжу.
Я вже почуваюся стрункішою.
З ФІТНЕС-ЦАРИЦІ В ГОТЕЛЬНЕ ЦАРСТВО
І з моєї автобіографії-бестселера.
Я купила цей маленький шматочок раю
з думкою: «Абсолютна досконалість».
І якщо ви дійшли так далеко,
це тому, що мої люди побачили у вас потенціал. Ура.
Можете поаплодувати.
Найбагатші та найчарівніші
туристи з усього світу з’їжджаються сюди на вечірку.
Дурний лазерний диск.
Вітаю, хлопці й дівчата. Мене звуть Чед.
І як генеральний менеджер
я зобов’язаний захищати бренд Лас-Колінас.
Ви можете спитати, що це за бренд.
Що ж, я покажу вам.
Ходімо.
Найперше, чим ми пишаємось, – це конфіденційність.
Сюди їдуть відпочити від буденності,
а не щоб світитись у газетах.
Звісно, я можу розповісти вам, чому прямо отут
була пляма крові, яка б відправила багато компаній
у в’язницю, але не буду.
Знаєте чому? Конфіденційність.
Добре. Продовжимо.
Це вестибюль.
Доволі крикливий, так? Ви ж знаєте слово «крикливий»?
Це наш головний бармен, Бето.
У нього купа історій про знаменитостей, яких він зустрічав,
і деякі з них правдиві.
Мій друг Марлон Брандо жартує про мене так само.
Це взагалі реально?
Якщо це сон, то я не хочу прокидатися.
Гей! Мужик, ходімо.
Це епіцентр усього курорту.
Тут усе відбувається.
Максімо Ґальярдо, ти працюєш тут.
Мемо Реєс?
Це я. Я теж біля басейну?
У твоїй заяві було написано, що ти був
«головним операційним директором міжнародної швейної організації»?
Так і є.
Що? Мама змушувала мене складати білизну сусідів-гватемальців.
Ні, ні. Ніякої іспанської в присутності гостей, друже.
Я відчув, що тільки з таким послужним списком
можна впоратися з цим цікавим завданням.
Бачиш. Я трохи прикрасив, і дивись, куди це мене привело.
Простирадла, потім рушники.
Починай!
На будь-які питання може відповісти Гектор.
Він наш найкращий працівник з Аргентини.
-Гей. Подбаєш про новачка? -Без проблем, бос.
Я Гектор, але мене називають Гектор-Захисник.
Узагалі-то я з Іспанії, але для «ґрінґо»
це одне й те саме.
Ми дбаємо тут про все і всіх.
Це має їх відлякати.
Мій герой.
Головне – передбачати потреби кожного.
Робитимеш це – пуф, ти золото.
Не на моїй зміні.
Я і Отець – одне ціле.
Навчіть мене всьому, майстре.
Повір, «аміґо», я б з радістю
навчив тебе всьому, що знаю, але не хочу.
Гекторе, допоможеш з матрацом?
Авжеж, конику без меж.
Удачі, «папі».
-Привіт, Емі. -Гекторе, поможи.
-Діти мене замучили. -Так? Уже роблю, сер.
Я роззирався
і бачив, що мамині балачки про гріх і надмірності цілком сміховинні.
Як на мене, це все були нормальні туристи,
що насолоджуються відпусткою.
ДЛЯ ЖІНОК
Гаразд. Може, вони були не зовсім такі нормальні, як я вважав.
Ого.
А тоді я знову побачив її.
І цього разу вона теж мене помітила, Г’юґо.
Знаєш, що це означає?
Що ми побачили одне одного.
Я мусив підійти.
Привіт. Я Максімо. Сьогодні мій перший день.
Привіт, приємно познайомитись. Я Хулія.
Я щойно приніс собаці філе-міньйон.
Тут це нормально?
Нормальніше, ніж ти думаєш.
Де ти працюєш?
Поки що біля басейну.
Але не встигнеш кліпнути оком – я вже буду менеджером.
А колись стану власником.
Мені подобається твоя впевненість.
І твоя англійська. Вона доволі непогана.
Дякую. У мене були найкращі вчителі англійської.
Люк Скайвокер, Індіана Джонс, Денні Зуко…
У мене теж були хороші вчителі англійської:
Джейн Остін, Емілі Бронте, Вірджинія Вулф…
Без образ, але звучить, як нудні
персонажі фільмів.
Узагалі-то це письменниці.
І дуже відомі.
А ще я безнадійна фанатка фільму «Бріолін».
У ту мить стало зрозуміло, що Хулія – та сама.
Це було видно по її очах.
-Ти хочеш мене поцілувати? -Так.
Зачекай.
Ти її поцілував? Так просто?
Ну добре, ні. Просто хочу, щоб розповідь була цікавіша.
Вам, дітям, подавай нове кожні дві хвилини,
інакше ви починаєте посилати один одному різні смайлики.
Але я відчув зв’язок.
Поки ти не став власником і не звільнив мене,
я мушу повертатись до роботи.
Хочеш поради, синку?
Так. Буду радий будь-якій вашій пораді.
Хочеш залишитись на цій роботі,
не залицяйся до дівчини боса.
Що це значить? З ким зустрічається Хулія?
Якщо це тебе заспокоїть, у тебе все одно не було шансів.
Перестань.
Не знаю, Мемо.
Схоже, що тут не так, як я думав.
Ти серйозно?
Що може бути краще за це?
Добре, може не саме це.
Але тобі випала можливість усього життя.
То скористайся нею на повну!
Наприклад, бачиш цю класну сережку?
Лупе дозволила вибрати дещо з того, що загубили гості,
бо я пригостив її славетним маминим тортом.
Не повіриш, чого там тільки нема.
Діаманти, кубинські сигари, персні, ігуана, яка…
І ти вибрав сережку?
Правильно!
Я поклав на неї око, як тільки побачив.
Тут мрії стають реальністю.
Тому якщо тобі здається, що щось для тебе недоступне,
просто зазирни трохи далі.
Чудова порада.
Сережка жахлива, а порада чудова.
У житті не має бути такого складного.
Вибачте за це.
Зазвичай їх приносять відкритими.
Обережно. Не поранься.
-Хочу сигару. -Допомогти, міс Девіс?
Не знаю. У тебе є
при собі відкривачка для пляшок?
Принесли відро, але ми не знайшли відкривачку.
Він показує фокус?
Може, він перетворить його на коктейль.
Браво.
Старий трюк.
Працює лише в Мексиці.
Тут долар міцніший.
Забавно.
-Він забавний. -Він потішний.
Ти новенький?
Сьогодні мій перший день.
Ну, ти добре почав.
Народ, це наш новий Гектор-Захисник.
Віддаю тобі…
Вибач, як тебе звати?
Я Максімо… Просто Максімо.
Максімо-Просто Максімо.
Це жахливо. Попрацюй над ім’ям.
Це мої друзі, подружжя Беннеттів.
Вони щойно приїхали зі Скенектаді.
Покажеш їм їхню бесідку?
-І добре про них подбай. -Дякую, Даян.
На здоров’ячко.
Усе, що побажаєте, міс Девіс.
Ти згоряєш.
-Завжди згоряю. -Так.
Прийшли.
Ідеально.
О, мені подобається.
Сідай.
Ще можу щось для вас зробити?
Так. Ми хочемо травички.
Без проблем.
Ви маєте на увазі травичку з поля для гольфу або з галявини, або…
Смішно.
Ні. Вона мала на увазі марихуану. Шмаль.
Акапулько Ґолд. «Компренде»?
А, зрозумів. Просите принести вам наркотики?
Так.
У нас п’ять днів відпочинку без дітей,
і ми хочемо відтягнутись.
То як, допоможеш нам, Максімо,
чи краще попросити Гектора?
Кликали, містере Беннетт?
Ми кликали його, Максімо?
Ні.
Коли вам потрібні ці ліки?
Заходи сонця в Акапулько – приголомшливе видовище.
І ми хочемо в цей час «відлетіти».
Краще поспіши. Бо якщо ми пропустимо захід сонця,
буде недобре, «аміґо».
Добре, я скоро.
Раптом я опинився в жахливій ситуації, Г’юґо.
Якби я не допоміг друзям власниці, мене могли звільнити.
Якби мене застукали з наркотиками, мене теж могли звільнити.
Я мав упоратись з цим дуже обережно.
Привіт, Бето. Я Максімо. Новенький.
Деякі гості попросили дещо їм принести.
Тобі потрібне меню.
Ні, сумніваюся, що це є в меню.
Це рослина, але я не можу сказати, яка.
Розумію.
-Хав’єре! Підійди. -Що таке?
Послухай, Максімо потрібна рослина,
але він не знає її назви.
Це кімнатна чи садова рослина?
Не знаю…
Це скоріше трава. Вона розслабляє…
Зрозумів.
Хуаніто! Підійди!
Хуаніта робить різні чаї з льодом.
-Який у неї смак? -Ні, це не те щоб чай.
Зазвичай. І це не обов’язково має бути…
-законно. -Це важко.
Справжня головоломка.
Гаразд, ми всі заодно:
це рослина, але ми не знаємо, яка саме.
І це трава, але не чай.
-Базилік! -Естрагон.
-Коріандр! -Мабуть, базилік.
-Це важке питання. -Коріандр!
Ви всі праві! Ура!
Люблю жартувати над новенькими.
Гей.
Мемо! У мене проблема.
Мені треба дістати травичку для друзів Даян, або мене звільнять.
Але я гадки не маю, де її взяти.
Що мені робити?
Може, у Лупе є трохи серед знахідок.
Я почекаю тут.
Привіт, Лупе.
Я Максімо, найкращий друг Мемо.
У вас часом немає трохи марихуани серед знахідок?
Так, є трохи.
Що ти мені за неї даси?
От сьогодні вранці Хорхе з бухгалтерії
віддав мені свій зуб в обмін на Ролекс.
Нащо вам його зуб?
Мені начхати на його зуб.
Я просто хотіла знати, як сильно він хоче те, що в мене є.
У мене немає нічого цінного, щоб віддати вам.
Є лише кілька монет, кілька талонів на їжу,
татів кулон…
Дай подивитися.
І дуже цей кулон для тебе важливий?
Дуже важливий. Більше, ніж ви можете уявити.
Давай сюди.
Ні. Це?
Так.
Він вам не потрібен. Може, зуб? Я ним навіть не жую.
Моя пропозиція сплине через три…
Прошу, Лупе, що завгодно, тільки не це.
Дві…
Благаю. Не чиніть так зі мною.
Одну…
Ось. І час ще є.
Молодець, Максімо.
Хороша робота, юначе.
Надіюсь, вам сподобається.
Я не міг повірити тому, що зробив.
Усі мамині страхи справдились у перший же мій день.
Через це я почувався жахливо.
Максімо.
І як?
Як минув твій перший день?
Не дуже.
Я мусив робити…
різне погане.
Ти? Аякже.
Що саме «різне погане» ти мусив робити?
Я обміняв татів кулон на наркотики для гостей.
Та ну нафік!
А мама каже, що це я проблемна дитина?
Я почуваюся жахливо, але в мене не було вибору.
Ну, вибір я мав, але не хотів, щоб мене звільнили.
Саро, думаєш, я погана людина?
Ні.
Набридлива? Так. Але чи погана? Анітрохи.
Я розумію, що хоч би що ти там робив,
це тільки заради нашого кращого життя.
І, може, кабріолета.
Так, і цього теж.
Дякую.
-То які саме наркотики? -Проїхали.
Максімо.
Усе добре?
Так. Я просто…
Не впевнений, що мені тут затишно.
Думаю, у мене в голові була картинка,
як це працювати в такому місці.
Але це…
Не те.
Розумію.
Як вам це вдалося?
Я про те, що ви мусили бачити
і до чого були причетні роками.
Для мене була найбільша честь працювати на цьому курорті.
Це дало мені почуття гордості і мети.
І гроші, щоб забезпечити краще життя для дружини й сина.
Та через відданість роботі…
я пожертвував більшим, ніж міг уявити.
Та все одно я й досі щодня почуваюсь тут щасливим.
Схоже, ви багато від чого відмовились, щоб працювати в Лас-Колінасі.
Кожна мрія має свою ціну.
Я готовий був ризикувати.
А ти?
Щиро дякую вам за таку неймовірну можливість, міс Девіс.
Працювати тут було мрією, що стала реальністю.
-Але не думаю, що зможу… -От і він!
Максімо-Просто Максімо.
Мені починає подобатися це ім’я.
Доброго ранку, містере та місіс Беннетт.
Якщо ви не проти, я хотів би поговорити з міс Девіс.
Даян, цей хлопець неймовірний.
Справжня знахідка.
Він такий працьовитий, відданий…
-Дещо від нас. -Дякую.
Двісті доларів?
Ти заслужив.
Так і є.
Максімо.
Ти щось хотів мені сказати?
Це був вирішальний момент мого життя, Г’юґо.
Гроші чи мої принципи?
Назад на автостанцію або у велике невідоме?
Схвалення матері
або фінансове майбутнє моєї родини?
Сюрприз!
-Що таке? -Що це?
Вони мені не потрібні.
Хоча б приміряй. Заради мене.
Що скажеш?
Скажу… Я знову бачу.
Максімо, ти такий гарний!
Сара!
Чому ти так дивно одягнена?
О, чудово, Максімо. Мама знову бачить.
Максімо, схоже, це дорогі окуляри. Де ти їх взяв?
Я ж казав, що на цій роботі можу заробляти хороші гроші.
Але ці окуляри – це тимчасове рішення.
Тебе все одно треба показати хорошому окулісту.
Максімо, тепер, коли я можу подивитись тобі прямо в очі,
скажи мені правду.
Ти заробив ці гроші…
чимось, чим би я не пишалась?
Мамо, ти ж знаєш, що я не можу тобі брехати.
Нічого такого.
Отак почався мій шлях.
Стривай. Це не може бути вся розповідь.
Я хочу почути більше.
Наприклад, що сталося з Хулією?
І про бабусині проблеми з очима.
І про роботу після того, як ти домігся прихильності Даян.
Комусь сподобався мій подарунок на день народження.
Ходімо зі мною.
Що це все таке?
«ДЖЕЙН ЕЙР»
Відповіді на твої запитання.
Тримай.
Товстенька книжка.
Я сказав їй те саме.
Г’юґо, хлопчику мій.
У житті часто бувають несподівані повороти.
Максімо.
-Що це? -Це називається «книжка».
Таке я знаю.
Чому ти мені її даєш?
Думала, ти захочеш почитати класику.
Якщо сподобається, можемо заснувати книжковий клуб.
Вони завжди такі товсті?
Тобі пощастило, що це не «Війна і мир».
Відкрий її.
«ДЖЕЙН ЕЙР»
МАКСІМО, ВІТАЮ В ЛАС-КОЛІНАСІ! ХУЛІЯ
Дякую.
Це дуже приємно.
Прочитай до кінця тижня перший розділ,
бо буде перевірка.
Мемо, робота тут принесе нам користь, правда?
Авжеж.
Лупе сказала, що на день народження я зможу випрати тут свій одяг.
Кажу тобі.
Колись я куплю особняк на пагорбі,
а ти купиш сусідній.
І я, ти, мама, Сара, твоя сім’я,
кузини, яких ти вибереш,
і Хулія будемо там щасливо жити.
Це можливо. Не впевнений щодо Хулії,
-але решта цілком можлива. -Чому ти так кажеш?
Через Чеда? Та хто він такий?
Мамо! Машина під’їхала!
Дякую, Чеде.
Прошу, не називай мене мамою перед гостями.
Він щойно назвав Даян мамою?
Якщо так, значить, хлопець дівчини, яка мені подобається, –
син власниці курорту.
І це не добре, «аміґо».
Ми не повинні розмовляти на курорті іспанською, пам’ятаєш?
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова