NÅTIDEN
Sir.
Hva er det, Rolf?
Nevøen din er her.
Kan du legge dette i kisten?
Onkel Máximo!
Hugo! Velkommen tilbake til Malibu.
Gratulerer med dagen.
Jeg har ventet på dette i ukevis.
Så hva slags stor overraskelse har du planlagt i år?
Tar vi privatjeten din til et kult sted? Kan jeg kjøpe sko i Shanghai?
Vel, vi skal på en slags reise.
Nå som du er 14 år og på vei til å bli mann,
har jeg bestemt meg for å fortelle deg livshistorien min.
Du er verdt flere hundre millioner dollar, og gaven din er en historie?
Tro meg, Hugo,
det jeg skal fortelle deg, er mer verdifullt enn alle pengesummer.
Jeg vet at du gikk fra å være fattig til å bli rik.
Du vokste opp i fattige kår i Mexico, bla-bla, og nå eier du rundt 50 selskap.
Ja, ja, jeg har mange hus og biler og en helt hvit butler.
100 % også. Jeg fikk ham til å ta en DNA-test.
Men det er viktig at du vet hvordan jeg kom meg hit.
Du kjenner ikke familiens historie.
Når du snakker spansk, høres du ut som en amerikansk student i Cancún.
Min spansk jeg er veldig god.
Stopp. Stopp.
Det er bare trist for alle.
Denne historien handler om meg, men den handler også…
Den handler også om et sted som forandret alt.
Hvorfor er dette bedre enn Shanghai?
Feil holdning.
Kanskje dette vil hjelpe.
"Onkel Máximo, hvordan begynner historien?"
Det er et strålende spørsmål, Hugo.
Det hele begynner i Acapulco.
I min oppvekst var Acapulco reisemålet for de veldig rike og berømte.
Elvis Presley, Liz Taylor, Cary Grant…
-Jeg har ikke hørt om noen av dem. -Stille. Jeg er godt i gang.
Og midtpunktet var Las Colinas.
Den aller mest glamorøse resorten.
For turister var Las Colinas og Acapulco en magisk flukt fra hverdagen.
Men for innbyggerne var historien en annen.
Da jeg var åtte år, gjorde jeg alt jeg kunne for å hjelpe familien.
Men skulle man virkelig få et bedre liv, måtte man få jobb på Las Colinas.
Akkurat som Don Pablo gjorde.
Don Pablo Bonilla var et tidligere gatebarn
som hadde brukt sjarmen sin til å få seg jobb på Las Colinas.
Men for meg var han en legende.
Jeg husker den dagen han kom tilbake til det gamle nabolaget.
Don Pablo! Jeg vil bli som deg når jeg blir voksen!
Forsiktig med hva du ønsker deg.
Her, denne er til deg.
Hold deg unna ham, sønn.
Jeg har jo sagt at alt han har, kommer rett fra djevelens hule!
Den natten gikk jeg opp på taket av bygningen
og fortalte søsteren min at jeg én dag skulle jobbe på Las Colinas,
og at det ville forandre alt.
Det var jeg sikker på.
Vel, pappa, nå er den her. Min første dag på en ordentlig jobb.
Har du noen råd til meg?
Ok, kanskje neste gang.
Uansett, kan du våke over meg i dag?
Jeg vil ikke rote det til. Ikke bare for meg, men for familien vår.
Din abuelita jobbet som hushjelp tre steder for å forsørge oss.
Men synet hennes ble dårligere, og vi visste ikke hvor lenge hun kunne jobbe.
Faren din er ikke her for å si det, men vi er begge stolte av deg.
Alle medarbeiderne dine på bussgarasjen vil elske deg.
Máximo.
Jeg er glad i deg, kjære bror! Jeg skal ha middagen klar når du kommer hjem.
Vent litt. Er det moren min? Det er ikke tale om at hun noensinne var slik.
Ok, du har rett.
Det var heller…
Máximo.
Lykke til på jobben.
Nyt å være en tann i kapitalismens tannhjul!
Máximo!
Vet du hva?
Øyeblikket vi hele livet har ventet på, har endelig kommet.
Mistet du jomfrudommen? Det er stort! Hvem var det? Firmenningen din?
Ikke tremenningen? Nærmere enn firmenning er rart.
Nei, jeg mistet ikke jomfrudommen. Denne nyheten er bedre!
Vel, kanskje like god.
Naboen min Tito har en kompis, Jorge, og broren hans er Miguel.
Miguel sa at vennen Francisco fortalte ham
at Las Colinas Resort kunngjorde at de skal ansette folk!
Jeg skaffet oss intervju der denne morgenen!
Jøss, det er utrolig!
Men jeg kan ikke.
Dette er min første dag på bussgarasjen.
Dette har alltid vært vår største drøm!
Bare se for deg moren din, og at øynene hennes er helt friske.
Og hun er i et stort herskapshus ved havet,
ikke fordi hun vasker det, men fordi du kjøpte det til henne!
Hei! Personalinngangen er på baksiden. Kom dere bort dit!
Jeg hater intervjudagen.
Jeg vet ikke hva jeg skal skrive.
Var du "reklamedirektør for et nattlig underholdningsselskap"?
Klart jeg var det!
Hva ville du kalt å dele ut flygeblader for byens mest populære strippeklubb?
-Jeg ville kalt det å lyve, Memo. -Nei, det kalles å pynte på sannheten.
Du må skille deg ut.
Máximo Gallardo? Gå og møt Miss Garcia. Siste kontor til venstre.
Jeg gikk forbi søkerne og lurte på hvordan jeg skulle skille meg ut.
Og så så jeg navnet hans på en dør. Jeg innså at jeg ikke hadde noe å tape.
Unnskyld, Don Pablo?
-Vi snakker engelsk her. -Jeg heter Máximo.
-Jeg er på jobbintervju til resorten. -Intervjuene er der borte.
Jeg skjønner det.
Men jeg vokste opp i Arenal Street, akkurat som deg. Jeg bor der fortsatt.
-Men jeg er her i dag… -Vennligst lukk døren på veien ut.
Du ga meg denne en gang, og siden den gang har jeg alltid hatt den i lomma,
i håp om at jeg en dag fikk møte deg igjen.
Og nå som jeg har gjort det, skal jeg bare finne veien ut.
Hva sa du at du het?
Máximo Gallardo Ramos, sir.
Få se på søknaden din.
Vi har over hundre søkere.
Alle sammen snakker engelsk og har mer erfaring enn deg.
Hvorfor skulle jeg heller ansette deg?
Fordi de andre folkene er her for å få en jobb.
Jeg er her fordi jeg elsker dette stedet, akkurat som du gjør.
Du har jobbet på Las Colinas siden de åpnet dørene 12. mars 1949.
Du har vært gjennom fire eiere, tre orkaner, to oppussinger,
den store jicama-tilbakekallingen i 1972
og ett fryktelig veggedyrangrep.
Ifølge ryktene har du bare gått glipp av én arbeidsdag noensinne.
Hadde det vært så vanskelig å ha bestefars begravelse i helgen?
Det har vært drømmen min å jobbe på Las Colinas siden jeg var åtte år.
Nå er jeg her.
Og det eneste jeg virkelig mangler, er en mulighet.
Hvis du gir meg den, så lover jeg deg
at du aldri vil angre på det.
Hei, jeg er hjemme.
-Hei, mamsen. -"Mamsen"?
Og du tar oppvasken?
Máximo Gallardo Ramos, hva har du gjort?
Ja, Máximo, fortell mamma hva du gjorde.
Dro ikke på jobb fordi jeg fikk en bedre en…
…på Las Colinas Resort.
Jeg sa du skulle holde deg unna den lystens og syndens bule!
Som utnytter arbeiderne og fetisjerer kulturen vår.
Og som også er full av lyst og synd.
-Hva hadde faren din sagt? -Kanskje han hadde blitt glad.
Pappa jobbet ræva av seg som bussjåfør, og så sovnet han ved rattet og døde!
Denne jobben gir meg i det minste muligheten til å gi oss et bedre liv.
-Vi kan endelig få undersøkt øynene dine. -Øynene mine funker fint.
Forrige uke så jeg at du ba til en av mine gamle wrestlingfigurer.
Jeg ville at han skulle vinne.
Mamma.
Du oppdro meg til å være en god person. Jeg vil aldri la noe sette det på spill.
Lov meg at du ikke vil la det stedet forandre deg.
Og at du vil ha på deg din fars medaljong så han kan beskytte deg.
Så kjedelig! Jeg trodde dette ville bli mye mer spennende.
Jeg kan ikke tro at jeg sitter her.
Jeg kan ikke tro at jeg sitter noe sted. Familien min har bare én stol.
Hallo, mine vidunderlige elsklinger.
Velkommen til berømte og beryktede Las Colinas Resort.
Det er meg, Diane Davies.
Du husker meg kanskje fra…
Jeg elsker deg.
…mine kjente roller i dagsåpene,
mine banebrytende treningsvideoer…
Og vrikk, og vrikk…
…mine måltidserstatter-shakes…
Jeg føler meg tynnere alt.
FRA FITNESSDRONNING TIL HOTELLKONGERIKE
…og min bestselgende selvbiografi.
Jeg kjøpte dette lille himmelriket med to ord i tankene: "ren perfeksjon".
Så hvis du har kommet så langt,
er det fordi rekruttererne mine så at du har potensial. Hurra.
Du kan klappe nå.
De rikeste, mest fascinerende
internasjonale jetsetterne kommer hit for å leke.
Dumme laserdisc.
Hallo, folkens. Jeg heter Chad.
Som daglig leder er det jobben min å beskytte Las Colinas' merkevare.
Hva er den merkevaren?
Vel, det skal jeg vise dere.
Vámonos. Kom igjen.
Det aller viktigste her er diskresjon, ok?
Folk kommer hit for å ta en pause, ikke for å havne på forsiden av Enquirer.
Jeg kunne ha sagt hvorfor det var en blodflekk
der som ville ha fått flere til å havne i la prisión, men det gjør jeg ikke.
Vet dere hvorfor? Diskresjon.
Bra. Vi fortsetter.
Dette er lobbyen.
Ganske heftig, ikke sant? Kjenner dere til ordet "heftig"?
Dette er sjefsbartenderen Beto.
Han har tusenvis av historier om kjendiser han har møtt,
og noen få av dem er sanne.
Vennen min Marlon Brando forteller den samme vitsen om meg.
Er dette virkelighet?
Hvis det er en drøm, vil jeg aldri våkne.
Hei! Hombre, kom.
Dette er hele resortens episenter.
Det er her alt skjer.
Máximo Gallardo, du jobber her.
Memo Reyes?
Det er meg. Jobber jeg også ved bassenget?
Ifølge søknaden din var du "driftsdirektør for en internasjonal klesorganisasjon"?
Det stemmer, sir.
Hva? Mamma fikk meg til å brette klær for våre guatemalanske naboer.
Nei, nei. Aldri snakk spansk foran gjestene, hermano.
Bare en med dine meritter kan takle dette ettertraktede oppdraget.
Jeg pyntet på sannheten, og se hva det førte til.
Først lakenene, så håndklærne.
Sett i gang!
Héctor kan svare på alle spørsmålene dine. Han er "Argentinias" beste eksport.
-Hei, ta deg av den nye fyren. -Den er grei, sjef.
Jeg er Héctor, men folk kaller meg Héctor den beskyttende.
Og jeg er fra Spania, men for gringos går det ut på det samme.
Vi tar oss av alt og alle her omkring.
-Nå skal den være borte, frue. -Helten min.
Nøkkelen er å forutse alles behov.
Gjør du det, puff, så vil alt gå bra.
Ikke mens jeg er her.
Jeg og Faderen er én.
-Lær meg alt, mester. -Stol på meg, amigo, jeg skulle så gjerne
fritt ha lært deg alt jeg vet, men jeg har ikke lyst til det.
-Kan du hjelpe meg med flytemadrassen? -Ja så menn, min venn.
Lykke til, papi.
-Hei, Amy. -Héctor, hjelp meg.
-Barna torturerer meg. -Skal bli, sir.
Da jeg så meg rundt, virket mammas snakk om synd og overflod helt latterlig.
For meg virket de som normale turister som nøt ferien sin.
DAMER
Ok, kanskje de ikke var fullt så normale som jeg trodde.
Jøss.
Det var da jeg så henne igjen.
Og denne gangen så hun meg også, Hugo.
Vet du hva det betyr?
Det betyr at vi så hverandre.
Jeg måtte snakke med henne.
Hei, jeg heter Máximo. Jeg begynte her i dag.
Hyggelig å møte deg. Jeg er Julia.
Jeg serverte filet mignon til en hund.
-Er det normalt her? -Mer normalt enn man skulle tro.
-Hvor jobber du? -Nå er jeg bassenggutt.
Men jeg blir bestyrer før du vet ordet av det.
Og en dag skal jeg eie dette stedet.
Vel, jeg elsker selvtilliten.
Og engelsken din er ganske god.
Takk. Jeg hadde de beste engelsklærerne.
Luke Skywalker, Indiana Jones, Danny Zuko…
Jeg hadde også gode engelsklærere.
Jane Austen, Emily Brontë, Virginia Woolf…
Ikke vondt ment, men de høres ut som kjedelige filmkarakterer.
De er faktisk forfattere. Noen av de største også.
Men jeg er også håpløst hengiven til Grease.
I det øyeblikket var det åpenbart at Julia var den rette.
Jeg merket det bare ved blikket hennes.
-Du vil kysse meg, ikke sant? -Ja.
Vent. Stopp.
Kysset du henne? Helt uten videre?
Ok, nei. Jeg prøver bare å gjøre det mer spennende.
Dere barn trenger at ting skal skje annethvert minutt,
ellers sender dere fersken- og aubergine-emojier.
Men jeg følte en forbindelse.
Til du eier stedet og ber meg om noe annet, må jeg jobbe videre.
-Et gratis råd, gutt? -Ja. Jeg vil gjerne få råd av deg.
Vil du beholde jobben, bør du kanskje ikke legge an på sjefens kjæreste.
Hva betyr det? Hvem er Julias kjæreste?
Du hadde uansett ikke en sjanse, hvis det er noen trøst.
Slutt.
Jeg vet ikke, Memo. Dette stedet er ikke slik jeg forventet.
Seriøst? Hva kunne vært bedre enn dette?
Ok, kanskje ikke akkurat dette.
Men dette er ditt livs mulighet. Dra full nytte av den!
Ser du for eksempel denne flotte øreringen?
Lupe lot meg velge noe fra gjestenes hittegods,
siden jeg ga henne mammas berømte torta.
Du ville ikke trodd det som er der.
Diamanter, kubanske sigarer, ringer, en iguan som…
-Og du valgte den øreringen? -Nettopp!
Jeg gjorde krav på den så fort jeg så den. Drømmer går i oppfyllelse her.
Så hvis det virker som om noe er utenfor rekkevidde,
så bare strekk deg litt til.
Flott råd.
Forferdelig ørering, men flott råd.
Ingenting i livet burde være så vanskelig.
Jeg er så lei for det. De pleier å servere dem åpne.
Vær forsiktig. Ikke skad deg.
-Må bare ha en sigar. -Kan jeg hjelpe deg?
Vet ikke. Har du tilfeldigvis en ekstra flaskeåpner?
De ga oss bøtten, men vi finner ikke flaskeåpneren.
-Er dette en tryllekunst? -Kanskje den blir til en margarita.
Bravo.
Et gammelt triks. Det funker bare i Mexico.
Dollaren er sterkere her nede.
-Den var morsom. Han er morsom. -Han er morsom.
-Er du ny? -Dette er faktisk min første dag.
Du har fått en god start.
Folkens, dette er den nye Héctor den beskyttende.
La meg presentere… Unnskyld, hva heter du?
Jeg heter Máximo den… Bare Máximo.
Máximo den bare Máximo.
Det er fryktelig. Du må jobbe med det.
Dette er vennene mine, ekteparet Bennett. De har kommet helt fra Schenectady.
Kan du vise dem til cabañaen?
-Og ta veldig godt vare på dem. -Takk, Diane.
-Bare hyggelig. -Hva enn du trenger, Ms. Davies.
-Du blir solbrent. Jeg ser det. -Alltid.
Vi er fremme.
Dette er perfekt.
Jeg elsker dette.
Kom og sitt.
-Noe annet jeg kan gjøre for dere? -Ja. Vi vil ha litt gress.
Ikke noe problem.
Mener du fra golfbanen eller plenen eller…
-Morsomt. -Nei. Hun mente pot. Rev.
Acapulco Gold. Comprende?
Å, jeg skjønner. Så dere ber meg om å skaffe narkotika?
Ja.
Vi har fem dager uten barna,
og vi vil bli skikkelig høye.
Så vil du hjelpe oss, Máximo, eller skal vi be Héctor om å gjøre det?
-Trenger du meg, Mr. Bennett? -Gjør vi det, Máximo?
Nei.
Når trenger dere dette legemiddelet?
Solnedgangene i Acapulco er en fantastisk opplevelse.
Og vi vil være helt fjerne når det skjer.
Skynd deg. Går vi glipp av solnedgangen,
-blir det no bueno, amigo. -Ok, jeg er snart tilbake.
Jeg var plutselig i en forferdelig situasjon, Hugo.
Hjalp jeg ikke eiernes venner, kunne jeg få sparken.
Ble jeg tatt med narkotika, kunne jeg også få sparken.
Jeg måtte være veldig forsiktig.
Hei, Beto. Jeg heter Máximo. Jeg er ny her.
Noen gjester ba meg om å ta med noe til dem.
-Å, du vil ha en meny. -Nei, jeg tviler på at det er på menyen.
Det er en plante, men jeg kan ikke si hva det er.
-Jeg skjønner. Javier! Kom hit. -Hva skjer, Beto?
Hør her. Máximo trenger en plante, men han vet ikke hva den heter.
Innendørs- eller utendørsplante?
Jeg vet…
Den er heller i urtenes rike. Den får deg til å slappe av…
Skjønner.
Juanita! Kom hit! Juanita elsker å lage forskjellige isteer.
-Hva slags smak? -Nei, det er ikke egentlig en te.
Vanligvis. Og det er kanskje ikke helt…
-…tillatt. -Denne er vanskelig.
En hard nøtt.
Ok, bare så vi alle er enige. Det er en plante, men vi vet ikke hva slags.
Og det er en urt, men ikke en te.
-Basilikum! -Estragon.
-Koriander! -Må være basilikum.
-Det er et lurespørsmål. -Koriander!
Dere har alle rett! Jippi!
Jeg elsker å erte de nye.
Hei.
Memo! Jeg har et problem.
Jeg må skaffe gress til Dianes venner, ellers får jeg sparken.
Men jeg aner ikke hvor jeg får tak i det. Hva skal jeg gjøre?
Vel, kanskje Lupe har det i hittegodset.
Jeg venter her.
Hei, Lupe.
Jeg er Memos bestevenn, Máximo.
Har du tilfeldigvis noe marihuana i hittegodset?
Ja, det har jeg.
Hva får jeg for den?
Jorge fra regnskapsavdelingen ga meg en tann for en Rolex i morges.
-Hvorfor ville du ha tannen hans? -Jeg bryr meg ikke om tannen hans.
Jeg ville bare vite hvor sterkt han ønsket seg det jeg hadde.
Vel, jeg har ingen verdisaker å gi deg.
Jeg har bare noen få mynter, noen matkuponger,
pappas medaljong…
Få se på den.
Og hvor viktig er medaljongen for deg?
-Veldig. Viktigere enn du kan se for deg. -Gi meg den.
-Nei. Denne? -Ja.
Du vil ikke ha den. Hva med en tann? Jeg bruker ikke denne.
Tilbudet utløper om tre…
-Vær så snill, Lupe, alt annet enn den. -To…
-Jeg ber deg. Ikke gjør dette mot meg. -Én…
Vær så god. Med noen minutter til overs.
-Bra, Máximo. Godt jobbet, kompis. -Jeg håper dere blir fornøyd.
Jeg kunne ikke tro hva jeg hadde gjort.
Alt mamma hadde fryktet, skjedde på den aller første dagen.
Jeg hadde fryktelig dårlig samvittighet.
Máximo.
Nå?
Hvordan var din første dag?
Ikke flott.
Jeg måtte gjøre…
…noen slemme ting.
Du? Ja, særlig. Hva slags "slemme ting" måtte du gjøre?
Jeg ga bort pappas medaljong for å skaffe narkotika til en gjest.
Fy faen!
Og mamma sier at jeg er problembarnet?
Jeg har det forferdelig, men jeg hadde ikke noe valg.
Jo, jeg hadde et valg, men jeg ville ikke få sparken.
Syns du jeg er en slem person, Sara?
Nei.
Irriterende? Ja. Men slem? Ikke i det hele tatt.
Jeg vet at samme hva som skjer der,
så gjør du det bare så vi kan få et bedre liv.
Og kanskje kjøpe en kabriolet.
Ja, det også.
Takk.
-Så hva slags narkotika? -Og da var vi ferdige.
Máximo.
Er alt i orden?
Ja. Jeg bare…
…vet ikke om jeg er komfortabel her.
Jeg tror jeg hadde en forestilling i hodet om hvordan det ville være å jobbe her.
Men det er
ikke slik.
Jeg skjønner.
Hvordan greide du det?
Jeg mener, alt du må ha sett og vært en del av her opp gjennom årene.
Det har vært min største ære å jobbe på denne resorten.
Det ga meg stolthet. Et formål i livet.
Og nok penger til å gi kona og sønnen min et bedre liv.
Men på grunn av min kjærlighet for dette stedet…
…har jeg også ofret mer enn jeg noensinne hadde sett for meg.
Men på en eller annen måte føler jeg meg fortsatt heldig hver dag jeg er her.
Du har visst ofret mye for å jobbe på Las Colinas.
Alle drømmer har sin pris.
Jeg var villig til å ta sjansen.
Er du det?
Tusen takk for denne utrolige muligheten, Ms. Davies.
Jeg drømte om å jobbe her,
-men jeg tror ikke… -Der er han! Máximo den bare Máximo.
Jeg begynner å like navnet.
God morgen, Mr. og Mrs. Bennett.
Jeg vil snakke med Ms. Davies, hvis det går bra.
-Diane, denne fyren er fantastisk. -Et skikkelig funn.
Han er så hardtarbeidende, engasjert…
-En liten gave fra oss. -Takk.
-To hundre dollar? -Du fortjener det.
Det gjør du virkelig.
Máximo. Er det noe du ville si til meg?
Dette var det avgjørende øyeblikket i livet mitt.
Pengene eller prinsippene mine?
Tilbake til bussgarasjen eller inn i det ukjente?
Min mors anerkjennelse eller en trygg økonomisk fremtid for familien?
Overraskelse!
-Hva skjer? -Hva er dette?
Jeg trenger ikke disse.
Prøv dem, i det minste. For min skyld.
Hva syns du?
Jeg syns at jeg kan se igjen.
Máximo, du er så kjekk!
Sara!
-Hvorfor er du kledd så rart? -Kult, Máximo. Mamma kan se igjen.
Máximo, dette virker som dyre briller. Hvordan fikk du tak i dem?
Jeg sa jo at jeg kunne tjene godt i denne jobben.
Men brillene er bare en midlertidig løsning.
Vi må ta deg med til en ordentlig øyelege.
Máximo, nå som jeg kan se deg i øynene, må du fortelle meg sannheten.
Fikk du disse pengene ved å gjøre noe jeg ikke ville vært stolt av?
Mamma, du vet jeg ikke kan lyve for deg.
På ingen måte.
Og det var sånn hele reisen min begynte.
Vent, det kan ikke være hele historien.
Jeg vil høre mer.
Som hva som skjedde med Julia.
Og øyeproblemene til abuelita.
Og jobben din nå som du hadde innyndet deg hos Diane.
Se hvem som likte bursdagsgaven likevel.
Bli med meg.
Hva er alt dette?
Svarene på spørsmålene dine.
Her.
-Fy søren, dette er en tykk bok. -Jeg sa det samme til henne.
Hugo, min gutt.
Livet tar ofte uventede vendinger.
Máximo. Máximo.
-Hva er dette? -Det kalles en bok.
Ja, jeg vet såpass.
-Hvorfor gir du meg den? -Tenkte du ville lese en av klassikerne.
Liker du den, kan vi starte en bokklubb eller noe sånt.
Er de alltid så tykke?
Det er flaks for deg at du ikke får Krig og fred. Men se inni den.
MÁXIMO - VELKOMMEN TIL LAS COLINAS! JULIA
Takk.
Det var veldig snilt.
Les kapittel én før uken er omme, for du vil få en prøve.
Memo, det blir bra for oss å jobbe her, ikke sant?
Ja visst.
Lupe sa at jeg på bursdagen min får vaske mine egne klær her.
En dag skal jeg kjøpe et av herskapshusene oppe på åsene,
og du skal kjøpe nabohuset.
Og jeg, du, moren min, Sara, familien din, den kusinen du velger
og Julia skal alle leve lykkelig til våre dagers ende.
Det er mulig. Kanskje ikke Julia-delen,
-men resten kan skje. -Hvorfor sier du det?
På grunn av Chad? Hvem er Chad, uansett?
Mamma! Bilen er her!
Takk, Chad. Ikke kall meg mamma foran gjestene.
Kalte han Diane mamma?
I så fall er kjæresten til jenta jeg liker,
også sønnen til resortens eier.
Og det er no bueno, amigo.
Vi skal jo ikke snakke spansk på resorten.
Tekst: Espen Stokka