- Det var där du gav mig din Jane Eyre. - Säkert den enda bok du läst.
Och jag brukade gömma mig bakom den där växten
och titta på dig i receptionen. Du märkte aldrig nåt.
Jag märkte. Alla märkte. Diane undrade om jag ville ansöka om kontaktförbud.
På riktigt?
Wow!
Titta vad som hänt med min första butik.
Ändå lever de gamla minnena av vad det här var
kvar här inne.
Undrar du nånsin om det är möjligt att gå tillbaka till den tiden?
Återvinna några av de känslorna.
Jag vet inte, Máximo.
Så många år har gått. Så mycket har hänt.
- Vi har förändrats. - Men de vi är inombords,
kanske förblir desamma.
Det är en väldigt romantisk tanke.
Jag måste säga...
...att det är fint att se dig.
Du verkar må bra.
Tänker du inte svara?
Nej. Inte en chans. Jag menar... Det är...
Det är bara mina affärspartners som vet att jag är på semester
och de ska bara ringa om det är akut.
Så jag kanske borde svara?
- Eller inte. Men kanske? - Svara, det gör inget.
Jag har en deadline att möta gällande min nya butik i Milan
- och min mobil är avstängd, men svara du. - Okej.
- Vi borde ändå runda av för ikväll. - Jaså? För vi behöver inte...
Máximo här.
Det här tar bara en minut.
En sekund.
- Godnatt, Máximo. - Nej.
Vad?
Jag är en dum, dum, dum man!
Jag sabbade det med Julia.
Istället för att äta frukost med henne min sista dag i Acapulco,
sitter jag här med er två nötter.
Varje gång jag kan fatta rätt beslut med Julia, gör jag fel.
Varför, Hugo? Är det förflutna för evigt dömt att upprepa sig?
Om du vet nåt om världshistoria...
Det var morgonen efter den stora orkanen,
och alla städade upp i röran efter föregående dag.
- Där gick du i fällan. - Japp.
Skyarna såg blåare ut
när min familj återvände hem efter att ha väntat ut stormen på busstationen.
Memo och Lorena firade deras andra ovanliga frieri.
VERKSTÄLLANDE DIREKTÖR
Och Chad fortsatte anamma sin roll som verkställande direktör.
Allt hade återgått till det normala.
Förutom det lilla abret att jag hade förstört allt.
På grund av mig hade Alejandro Vera stulit Hemligheternas bok.
Och jag ville desperat gärna ta tillbaka den.
Máximo.
Kom in.
Slå dig ner.
Sir? Ursäkta mig, jag ville...
Inte förrän skålen är klar.
Nu.
Jag känner mig mycket lugnare,
mer centrerad.
Vad kan jag göra för dig, Máximo?
Jag vet att du tog liggaren från Don Pablos kontor.
Och jag vill verkligen, verkligen, verkligen få tillbaka den.
Vad många "verkligen".
Men nej, jag återlämnar den inte.
Men du stal den. Det är olagligt.
Olagligt?
"Olagligt" som att samla hemlig information om gäster?
Eller "olagligt" som att använda sagda hemligheter för att utpressa dem?
Men jag hjälpte dig med mr Delgado. Vad mer behöver du den till?
Efter att vissa omständigheter uppdagats,
ska jag göra lite justeringar på vår ägarskapsstruktur.
Personalen kommer bli kvar,
men Diane och Don Pablo lämnar i slutet av dagen.
Vad? Men du kan inte bara...
Du börjar irritera mig igen, Máximo.
Mr Vera...
Vet du vad som krävs för att lyckas i affärer, Máximo?
Hur många män som liknar oss ser man lyckas i världen?
Oavsett vad som krävs för att övervinna vem det månde vara,
så kommer jag göra det.
Det var inte så här historien skulle sluta.
Vems historia?
Din, Máximo?
Eller deras?
Din lojalitet till Diane och Don Pablo är beundransvärd,
men missriktad.
Du hittar ut själv.
Försvinn.
Även om Sara fortfarande sörjde Aida
gjorde mamma allt hon kunde för att muntra upp henne.
- Vi har fantastiska nyheter! - Ska vi flytta till New York?
Vi har mindre fantastiska nyheter!
Du fick A i alla ämnen!
Minns du att jag sa att om du nånsin får bara A:n
så skulle vi fira på Las Colinas?
Du sa det sarkastiskt i tron om att det aldrig skulle hända.
Och ändå står vi nu här.
Det behövs inget firande. Jag nöjer mig med att vara hemma och plugga.
- Till vad? Du har redan fått alla A:n. - Till nästa debatt.
Det är månader dit. Vad har du gjort med henne?
- Jag känner inte igen min egen dotter! - Jag behöver ingen fin middag.
Nu när kärleken är död för mig,
och den fasen av mitt liv är över för evigt,
är de här böckerna allt jag behöver.
Och de där ballongerna.
Hon gillade åtminstone ballongerna.
Máximo!
Äntligen får vi njuta av din närvaro.
Du vet, den här orkanen städar inte efter sig.
Kom igen, börja hjälpa till. Snabba på!
Dulce, jag är din chef. Du kan inte ge mig order.
Nej, inte än. Men en dag.
- Snart. Väldigt snart. Så snart. - Okej.
Jag hade inte tid med Dulce.
"Okej?"
Jag behövde berätta vad jag gjort för mina bästa vänner.
Allt det här var roligare i min fantasi!
Som tur var, så tog de det bra.
Är du galen? Finns det en Hemligheternas bok?
Och du gav den till mr Vera? Det här är fruktansvärt!
Jag håller med. Det är fruktansvärt. Kanske det värsta jag nånsin gjort.
Definitivt.
Så i den här "Hemligheternas bok", finns det massa kändisar i den, eller...
- Kan vi fokusera på hur hemsk jag är? - Jag fokuserar till fullo på det, Máximo.
Hur kunde du? Efter allt vi pratade om?
I rättvisans namn, en del av det hände innan vi pratade...
Men jag är ledsen. Jag förirrade mig. Och Hemligheternas bok är i mr Veras svit
- som en bomb han tänker smälla av. - Och vilken bomb!
Jag är nyfiken,
står det nåt om Linda Hamilton i den? Duran Duran?
Åh, och finns det en mrs T?
Vänta lite. Sa du att boken är i mr Veras svit just nu?
Vi kanske kan få tillbaka den.
- Innan han använder den! - Men Vera har säkerhetsvakter.
Och? Diane har gjort så mycket för mig.
Det minsta vi kan göra är att få tillbaka den.
Så inleddes den stora "Hemligheternas bok-kuppen".
Alejandros svit ligger för högt upp för att vi ska kunna klättra in.
Det innebär att vi måste gå in genom ytterdörren.
Jag är bra på att dra till mig uppmärksamheten.
Jag sköter distraktionen.
Hjälp! Snälla, hjälp!
Min avsikt är inte att avleda nån från sitt jobb,
men bagagevagnen föll över mig,
och nu får jag inte bort de här väldigt tunga och äkta väskorna.
Snälla, nån! Speciellt nån som har erfarenhet som säkerhetsvakt.
Ursäkta. Jag har inte beställt rumsservice.
Nåväl, de goda nyheterna är
att det finns annat på menyn.
Okej, stopp där. Varför måste du klä dig så sexigt?
Är det verkligen nödvändigt?
På nåt sätt måste jag ju distrahera honom. Jag har alltid velat vara en Bond-brud.
Låt mig hållas!
Skulle inte du ta hand om vakterna i korridoren?
Det gjorde jag! Han kanske har en tvilling?
Kära nån.
Ey!
Nu, Julia!
- Vi gjorde det! - Det gjorde vi.
Vänta, mördade ni mr Vera?
Mördade ni Alejandro Vera?
Máximo!
Jag har letat överallt efter dig.
Oavsett vad du tänker göra, gör det inte.
Men vi måste få tillbaka Hemligheternas bok innan det är för sent.
Det är redan för sent.
Mr Vera pratar med Diane i detta nu.
Vad? Nej.
Don Pablo, jag måste säga nåt. Allt det här är mitt fel...
Det vet jag redan, Máximo.
Jag visste igår.
Men gjort är gjort.
Om ni nu ursäktar mig,
jag har bara några timmar på mig att få ordning på allt.
Idag är även min sista dag.
VD
Vad får dig att tro att jag vet nåt
eller har nåt med den här dumma boken att göra?
Boken kanske är fiktion. En roman Don Pablo jobbar på.
Han är väldigt kreativ.
En gång fyllde han lobbyn med snö och förstörde nästan golven.
- Men jag säger ändå att det var värt det. - Jag beundrar din övertygelse.
Problemet är att det står nåt om mig i boken.
Med detaljer bara du känner till.
Detaljer jag berättade under vad jag trodde var en intim middag.
Nu förstår jag vad som pågår.
Det är för att jag nekade dina närmanden.
- Vad manligt av dig. - Inte alls, Diane.
Du sa att vi skulle hålla oss till affärer, vilket jag respekterar.
Grejen är, att det är så här jag gör affärer.
Här kommer dina valmöjligheter.
Ett, jag köper ut dig från hotellet till ett rättvist marknadspris.
Jag kan gå upp tio procent så ingen tar illa vid sig.
Du säger vad du vill till personalen och lämnar över på dina premisser.
"Mina premisser?" Menar du det?
Två, jag berättar för hela världen vad du har gjort.
Ditt rykte kommer bli ordentligt skamfilat,
dina gäster kommer vända dig ryggen och hotellet går under.
Vilket tillåter att jag köper ut dig för bara småslantar.
Säg du, Diane.
Hur ska du ha det?
Jag förstår bara inte att Diane och Don Pablo ska sluta.
Vänta.
Diane äger min butik. Åker jag också ut då?
Jag betvivlar att mr Vera gör sig av med den mest vinstbringande butiken.
- Och han behåller personalen. - Tur det.
Vi har åtminstone varandra.
Det är själva grejen, Julia. Jag tänker säga upp mig.
Anledningen till att det här hände
är för att jag var rädd att Dulce skulle bli verksamhetschef.
Jag var villig att göra allt för att stoppa henne...
- Nej. - ...till och med svika min mentor
- och vän. - Máximo, min älskade.
- Det var ett misstag. - Jag vet.
Misstag eller inte, titta vad jag har orsakat.
Jag gillar inte den person jag håller på att bli.
Du gillar honom inte heller.
Och stannar jag här kommer det bara bli värre.
Så jag ska gå till Vera idag och säga att jag slutar.
Och det är därför jag vet att du är den rätte för mig.
Ni passar ihop, tío.
Och hon ville att du skulle vara ditt bästa jag.
Tro mig, jag vet.
Joe, innan vi checkar ut, har du nåt emot...
Jag ligger snäppet före, chefen.
Jag ska tvinga killen i receptionen att säga var Julia är,
även om jag måste bli Elaka Joe.
- Vad är "Elaka Joe"? - Det vill du inte veta.
Tänk om jag inte får nåt nytt jobb?
Tänk om jag blir en pengalös man som säljer pajer på stranden?
Dina pajer skulle säkert vara världens godaste.
Eller då kanske du kan driva en av mina många butiker världen över.
- Åh, ja! Jag väljer Paris. - Men den största ska ligga i Milano.
Hallå där, turturduvor!
Diane kallade just till personalmöte i lobbyn.
Det låter viktigt.
Jag kan inte sluta stirra.
Det är som om jag är gift med en annan kvinna.
Inte för att jag vill det. Det är som du, fast bättre.
Inte bättre. Annorlunda. Men ändå samma.
Det jag menar är att jag är kär i alla facetter av Nora.
Jag vet, jag är själv förvånad.
Jag har fått lite mer egentid på sista tiden.
Tack, min älskling.
Jag vet inte varför vi är här. Jag sa ju att vi inte behövde fira.
Jag var nöjd med rester hemma.
Det finns inga rester kvar. Jag blev hungrig inatt. Förlåt.
Hej, Sara.
Jag tog med en märkpenna den här gången. Så siffrorna inte suddas ut.
Din mamma förklarade allt för mig.
Mamma, har du ordnat det här?
Gumman, det var så lite.
Det var faktiskt inte riktigt sant.
Det visade sig att det var mycket jobb.
- Bor Aida där? - Hej, bor Aida där?
Bor Aida där? Ursäkta. Tack.
Mamma och Esteban hade ägnat dagen åt att spåra upp Aida.
Utgångspunkten var att de sista siffrorna i hennes nummer var noll, noll, noll.
Hej, bor Aida där? Bor Aida där?
Hej, bor Aida där?
- Vid 692, tog de hem jackpotten. - Aida? Aida?
Hej! Hej, Aida. Det här är Saras mamma.
Wow.
Hej, hallå!
Vad gör ni här?
Vad menar du? Vi är här för Saras överraskningsmiddag.
Du skulle ju boka hotellets bästa bord, minns du?
Nu gör jag det.
Förlåt, det har varit galet idag.
- Allihop? Hallå? - Kom igen!
Vänligen vänd era blickar mot andra våningen.
Diane Davies.
Hej, mina vackra raringar!
Jag ville att ni skulle bli de första att få veta
att oavsett om jag älskar varenda person i det här rummet,
och verkligen har uppskattat min tid här på Las Colinas...
...har det blivit dags för mig att gå vidare och lämna hotellet.
Vad hände?
Men oroa er inte, det här är inte slutet, utan snarare en nystart.
Jag ska stanna i Acapulco,
och lansera en kedja gym och dansstudior för kvinnor, och av kvinnor,
för att hjälpa oss alla att känna oss som våra bästa jag.
Och aktivera vår kraft.
Ja!
- Jag förklarar sen. - Jag längtar.
Och nu när jag inte längre driver Las Colinas...
...känner jag att jag kan göra så här.
Jag har väntat väldigt, väldigt, väldigt, länge på att säga
att jag älskar dig, Diane Davies.
Och från och med nu,
kommer jag att kallas "Héctor, försakaren av andra kvinnor"!
Det här är inte en sorgens kväll.
Det är ett kväll att fira, på den nya ägarens bekostnad.
Tack, mr Vera, för otaliga berg av hummer och kaviar.
Och mitt sista beslut som ägare av Las Colinas
blev att återanställa en älskad anställd med väldigt generöst ögonmått.
Mina damer och herrar, Beto är tillbaka!
Beto! Beto! Beto! Beto! Beto! Beto!
Och ikväll är det bara finsprit som gäller!
Miss Diane.
Vissa kommer att minnas din stil eller din stora personlighet.
Jag kommer minnas din medmänsklighet.
Gracias, miss Diane.
Åh, nej. Nej, nej, nej. Inte du.
Jag... Jag är inte redo för det här än.
Min viktigaste uppgift var att skydda dig och hotellet.
Jag är ledsen att jag svek dig.
Dumheter, Don Pablo.
All framgång vi nått här tillsammans är tack vare dig.
- Och, ibland, tack vare vår bok. - Den har gagnat oss.
Tills den inte gjorde det. Men visst hade vi en bra tid?
Det hade vi absolut.
Vill du ha nåt, älskling?
Nej, tack. Jag är inte hungrig.
Det har jag inte varit de senaste dagarna.
Jag har bara varit oförklarligt illamående.
- Du är gravid. - Vad?
Hur kan du veta det?
För att jag är din moster. Och jag vet saker.
Och när din mamma var gravid med dig, älskade hon att dricka jalapeñolagen.
Det låter faktiskt gott.
Ey.
Min familjs ankomst och Dianes kungörande fick mig att tappa momentum.
Men det var dags att hitta Vera och avslöja mina planer.
Om inte han hittade mig först.
Där är du, Máximo. Jag ser att du firar med din familj.
Mr Vera, kan vi prata på tu man hand...
Jag vill inte vara oförskämd mot din familj.
- Hej. Trevligt att träffas. - Trevligt.
Vad stolta ni måste vara över denne unge man. Strävsam. Engagerad. Lojal.
Jag har hört att du gjort det mesta på egen hand, Doña Nora. Imponerande.
- Det där håret är imponerande... - Ja. Äran tillfaller Máximo själv.
Dessvärre, nu när hotellet genomgår en transformation,
kommer mycket att förändras.
Förändringar vissa kommer ha svårt att acceptera.
Och därför hoppas jag att få behålla din son vid min sida
som den nya verksamhetschefen.
Vad sägs,
Don Máximo?
Tänker du hålla oss på halster, Máximo?
Det här hade jag inte väntat mig.
Och jag vet vad jag lovade Julia, men det hade varit min dröm så länge.
Ja.
Jag tackar ja.
Vi ska utföra stordåd tillsammans. Vi ska nå ännu fler framgångar.
- Jag ska låta er fira. Ursäkta mig. - Tack.
Verksamhetschef.
Du, Don Máximo!
Ay, nej. Det låter skumt.
Snyggt jobbat, Bruce. Springsteen? Eftersom du är "Bossen".
Det lät bättre i mitt huvud.
Julia. Är det inte fantastiskt?
Jo. Givetvis.
Det är väl det han alltid har velat?
- Vad skulle jag säga? Med alla här... - Nora! Jag älskar den klänningen på dig!
Åh, tack!
En fantastisk designer jag känner har skapat den.
Läget, Julia, Máximo, Máximos familj. Vad händer?
Du sålde hela hotellet medan jag letade närodlade papayor.
Vad fan, mamma?
- Det är mycket att ta in. - Nej.
Kabel-tv? Det är mycket att ta in. Det här är galenskap.
Om mr Vera tvingar bort dig, då åker jag också ut.
Det finns fler berg att bestiga. Fler resor att ge sig ut på.
- Visst säger man så? Ge sig ut på? - Hör på.
Min tid här är över, oavsett vad jag tycker om det.
Men du har precis funnit din plats här på Las Colinas.
Du anar inte hur glad det gör mig.
Så du ska ingenstans!
- Men... Men... - Inga men, Chad.
Jag fick Vera att lova att behålla dig.
Och sanningen är att jag behöver en kontakt på insidan,
nån som kan spionera på Vera, så att när han gör sitt första misstag,
så kan den här drottningen återvända och återta sitt slott.
Slott?
Det låter skumt, mamma. Du låter som Héctor.
Just det.
Det är nåt mer jag måste berätta.
Du behöver inte kalla mig papa. Inte än.
Mamma!
Ursäkta mig.
Don Máximo.
Hej.
Jag ville bara säga att bäste man vann.
Jag satsade på fel häst.
Eller hästar.
Så,
jag ska hämta mina saker och bege mig.
Stopp.
Jag kanske kommer att ångra det här, men du har bevisat
att du är villig att göra saker som jag inte vill göra.
En bra chef behöver en bra andreman,
nån som inte drar sig för att hantera jobbets otrevliga delar.
Och jag kan inte tänka mig nån otrevligare än du.
Tack.
Tjänsten som biträdande verksamhetschef är din om du vill ha den.
Vänta. Menar... Menar du allvar?
Själv... självklart.
Det vore en ära att bistå dig men vad än du behöver.
Skönt att höra dig säga det.
För jag insåg just att du aldrig gjorde jobbet du först anställdes till.
Du kan väl börja med att diska allt efter festen?
Sen snackar vi. Sätt fart.
Don Pablo. Stopp, snälla.
Tänker du verkligen bara köra iväg in i solnedgången?
Solen går ner i havet, så nej.
Och vi vet båda att jag inte gillar farväl.
Jag är verkligen ledsen.
För allt jag ställde till. Jag ville inte att du skulle lämna så här.
Jag kommer klara mig utmärkt.
Min tid på Las Colinas var ändå i sitt slutskede.
Jag ser fram emot att umgås med min son och min sonson den tid jag har kvar.
Men jag svek dig. Jag svek den enda man
- som varit som en far till mig. - Máximo.
Allt jag ville var att du skulle kunna
fatta de svåra beslut som det här jobbet kräver.
Ett tag trodde jag inte att du skulle klara det.
Det hade varit okej.
Men sen visade du att jag hade fel. Du såg vad du ville ha och tog det.
Jag är stolt över dig.
Hur ska jag klara det här utan dig?
Du kommer klara dig bra,
vilket är vad jag sa till Alejandro Vera när jag rekommenderade dig.
Jag hoppas bara att det kommer bli allt det du önskade dig...
...Don Máximo.
Varsågod...
Det var slutet på en era.
Men även inledningen på ett helt nytt kapitel.
Och, vad mig anbelangar, Hugo...
Om du vill fortsätta prata, får du göra det nån annanstans.
- Sista timmen av frukosten är reserverad... - För elitmedlemmar.
Jag vet. Det är bara det att jag inte sett Julia än, och...
Du bryr dig inte, va?
Okej, Hugo. Vi går.
Jag kan inte tro att det här är stället du varit så nostalgisk över.
Nä, inte jag heller.
Men sånt är livet, va?
Saker förändras.
Jag antar att tanken på Las Colinas var bättre än verkligheten.
Så var det inte alltid.
En gång var det här stället magiskt.
Det var kulissen till några av mitt livs bästa stunder,
och för oräkneliga andra personer också.
Synd att man inte kan gå tillbaka i tiden.
Det hade varit trevligt. Eller hur, Hugo?
Det hade det.
Kom.
Där är ni. Jag har letat efter er i en timme.
De straffade dig för sen utcheckning, förresten.
Självklart. Vi hade saker att göra.
- Nu måste vi hitta Julia. - Hon checkade ut för en halvtimme sen.
- Vad? Varför sa du inget? - Det gjorde jag. Jag messade.
Oj. Messen gick inte iväg. Jag kanske behöver en ny utlandsplan.
Jag skriker på dig sen. Nu måste vi haffa Julia innan hon åker.
Även om jag älskar en äkta biljakt till flygplatsen,
tycker du inte att det vore lättare om vi messade Julia och bad henne vänta?
Var är ditt sinne för romantik? Och jag fick aldrig hennes nummer.
- Vilka är det där? - Lockfåglar.
En miljardär måste alltid vara beredd på en snabb avfärd. Utifall att.
Vi vet inte hur långt hon har kommit.
Och trafiken i Acapulco kan vara brutal så här dags, så...
- Det verkar bli helikopter. - Coolt.
Receptionen sa att en stor svart bil för henne till flygplatsen.
Ser nån henne?
Är hon redan på motorvägen?
Vänta. Han messade mig igen.
Han verkar ha felinformerat mig.
Okej. Vi kanske inte behövde helikoptern trots allt.
Julia!
Jag trodde du hade åkt!
Det är nåt jag måste berätta!
Det framgick rätt tydligt med helikoptern och allt!
Så här i efterhand önskar jag att jag hade tagit golfbilen!
Vad?
Ska vi inte vänta tills rotorbladen stannat?
Nej!
Jag är rädd att om jag inte säger det nu, så får jag aldrig en andra chans!
Och jag verkligen...
- Oj. - Wow.
- De där... De stannar på nolltid. - Ja.
Hör på...
Nu är det nästan för tyst.
Máximo, jag är ledsen. Jag måste verkligen åka.
Okej, okej, okej. Jag ska fatta mig kort.
Okej.
Av alla misstag jag gjort i hela mitt liv,
var det största misstaget att förlora dig.
Och innan jag låter dig försvinna ut ur mitt liv igen,
vill jag att du ska veta...
...att jag just köpt Las Colinas.
Vad?
Hotellet.
Jag var tvungen.
Mest för att jag verkligen hatar den där frukostbuffén.
Wow, okej, det var... impulsivt.
Men jag är säker på att du har folk som kan hjälpa dig
göra det fantastiskt igen. Okej.
Ser du? Det är själva grejen. Mitt folk ska inte göra det.
Jag ska.
Julia...
Det var på Las Colinas jag var som allra lyckligast.
Så jag lämnar över mina företag till min vice-VD,
så jag har all tid i världen att återskapa det här stället.
Kanske med lite hjälp från min dotter...
...och en viss toppdesigner.
Om du är intresserad.
Kom igen.
Julia.
Jag vet att du har ett rikt, fullt liv, Julia.
Men vi kan tillbringa lite tid här nere...
När det passar dig, givetvis...
...och se om vi kan återskapa det det här stället en gång var.
Har du nån aning om hur mycket färg du behöver
för att måla det här stället rosa igen?
Betyder det ja?
Jag kan vänta, men du har typ en publik nu.
Vad säger du, Julia?
Vi vet båda
att den här historien är långt ifrån över.
Undertexter: Victoria Heaps