- Der borte ga du meg Jane Eyre. - Sikkert den eneste boka du har lest.
Jeg pleide å gjemme meg bak den planten
for å se på deg jobbe. Du visste det aldri.
Jeg visste det. Alle visste det.
Diane spurte om jeg ville ha kontaktforbud.
Er det sant?
Jøss!
Se hva som har skjedd med min første butikk.
Men de gamle minnene om hva alt dette var, er fortsatt her inne.
Har du lurt på om det er mulig å dra tilbake til den tiden i livene våre?
Gjenskape noen av de følelsene?
Jeg vet ikke. Det har gått så mange år. Det er så mye som har forandret seg.
Vi har forandret oss.
Men kanskje den vi er på innsiden, forblir som før.
Det er en romantisk tanke.
Jeg må si...
...at det er fint å se deg. Det virker som om du har det bra.
Skal du ta den?
Nei. Ikke tale om. Jeg mener, det er...
Det er mine forretningspartnere, som vet at jeg er på ferie.
De skal bare ringe hvis det er en krise.
Så jeg burde kanskje ta den?
- Eller ikke. Men kanskje? - Ta den. Det går bra.
Jeg har en tidsfrist for å designe min nye flaggskip-butikk i Milano,
- og min mobil er av, men sett i gang. - Ok.
- Vi burde nok uansett ta kvelden. - Virkelig? Vi trenger ikke...
Dette er Máximo. Dette tar bare et minutt.
Ett sekund.
- God kveld, Máximo. - Nei.
Hva er det?
Jeg er en dum, dum mann! Jeg rotet det til med Julia.
I stedet for å spise frokost med henne på min siste dag i Acapulco,
sitter jeg her med dere to fjols.
Hver gang jeg kan gjøre noe riktig med Julia, gjør jeg noe galt.
Hvorfor, Hugo? Må fortiden alltid gjenta seg selv?
- Hvis du vet noe om verdenshistorien... - Det var morgenen etter orkanen,
og alle ryddet opp rotet fra dagen før.
- Du gikk rett i den. - Jepp.
Himmelen var lysere da familien min kom hjem etter å ha søkt ly på busstasjonen.
Memo og Lorena feiret sitt andre uvanlige frieri.
CHAD DAVIES DAGLIG LEDER
Og Chad fortsatte å omfavne rollen som faktisk daglig leder.
Alt var som før igjen.
Bortsett fra det lille faktum at jeg hadde ødelagt alt.
På grunn av meg hadde Alejandro Vera stjålet Hemmelighetenes bok.
Jeg var desperat etter å få den tilbake.
Máximo.
Kom inn.
Slå deg ned.
Unnskyld meg, jeg ville...
Ikke før bollen er ferdig.
Nå.
Jeg føler meg mye roligere. Mye mer samlet.
Hva kan jeg hjelpe deg med?
Jeg vet at du tok notisboka fra Don Pablos kontor.
Jeg trenger virkelig, virkelig, virkelig å få den tilbake.
Det var mange "virkelig". Men nei, jeg gir den ikke tilbake.
Men du stjal den. Det er ulovlig.
Ulovlig?
"Ulovlig" som å ha konfidensiell informasjon om gjester?
Eller "ulovlig" som å bruke de hemmelighetene til å utpresse dem?
Men jeg hjalp deg med Delgado. Hva annet trenger du den til?
Etter at visse ting har blitt avslørt,
skal jeg gjøre noen endringer på eierskapsstrukturen vår.
Jeg beholder de ansatte, men Diane og Don Pablo er borte innen dagen er omme.
Hva? Du kan ikke bare...
Du gjør meg opprørt igjen, Máximo.
Vera...
Vet du hva som skal til for å lykkes med forretninger?
Hvor mange menn som ser ut som oss, har lyktes i denne verden?
Hvis jeg må gjøre hva enn som må til for å slå hvem enn jeg må, så gjør jeg det.
- Det er ikke sånn historien skal være. - Hvem sin historie?
Din, Máximo?
Eller deres?
Din lojalitet til Diane og Don Pablo er beundringsverdig, men villfaren.
Du kan finne veien ut selv.
Gå vekk.
Sara var fortsatt knust over Aida, men mamma prøvde å muntre henne opp.
- Vi har utrolige nyheter! - Skal vi flytte til New York?
Vi har mindre utrolige nyheter!
Du fikk bare A-er på karakterkortet!
Hvis du fikk bare A-er, lovet jeg at vi skulle feire på Las Colinas.
Du var sarkastisk fordi du trodde det aldri ville skje.
Men her er vi.
Du trenger ikke å gjøre noe. Jeg kan bare bli her og pugge.
- Til hva? Du har fått A-ene alt. - Til min neste debatturnering.
Det er lenge til. Hva har du gjort med henne? Jeg gjenkjenner henne ikke!
Mamma, jeg trenger ikke en flott middag. Nå som kjærligheten er død for meg,
og den fasen av livet mitt er over, trenger jeg bare disse bøkene.
Og de ballongene.
Hun likte i det minste ballongene.
Máximo! Endelig beærer du oss med din tilstedeværelse.
Orkanen blir ikke ryddet opp av seg selv, så sett i gang og bidra. Fort, fort.
Jeg er sjefen din. Du kan ikke gi meg ordrer.
Ikke ennå. Men én dag.
- Snart. Veldig snart. Så snart. - Ok.
- Jeg hadde ikke tid til Dulces spill. - "Ok"?
Jeg måtte si hva jeg hadde gjort til mine beste venner.
Dette var mye morsommere i hodet mitt!
Heldigvis tok de det godt.
Er du gal? Finnes det en "Hemmelighetenes bok"?
Og ga du den til Vera? Dette er forferdelig!
Ja, forferdelig. Kanskje det verste jeg har gjort.
Absolutt.
Er det mange kjendiser i "Hemmelighetenes bok", eller...
Kan vi fokusere på hvor forferdelig jeg er?
Jeg fokuserer på det, Máximo.
Hvordan kunne du? Etter alt vi har snakket om.
Noe av dette skjedde før vi snakket sammen.
Jeg er lei for det. Hemmelighetenes bok ligger som en bombe i Veras suite.
For en bombe!
Bare av nysgjerrighet, står det noe om Linda Hamilton? Duran Duran?
Er det en Mrs. T?
Vent litt. Sa du at boka er i Veras suite nå?
Vi kan få den tilbake
- før han gjør noe med den! - Vera har vakter.
Hva så? Diane har gjort så mye for meg. Vi må i det minste prøve å få den tilbake.
Slik begynte Hemmelighetenes bok-ranet i 1985.
Alejandros suite er for høyt oppe til at vi kan klatre inn vinduet.
Det betyr at vi må gå inn gjennom inngangsdøren.
Jeg er flink til å få oppmerksomhet. Jeg er distraksjonen.
Hjelp! Vær så snill, hjelp!
Jeg mener ikke å distrahere noen, men bagasjetrallen falt over meg,
og nå greier jeg ikke å komme meg opp fra den veldig tunge og ekte bagasjen.
Hvem som helst, vær så snill! Spesielt hvis du har bakgrunn i sikkerhet.
Unnskyld meg. Jeg har ikke bestilt romservice.
Den gode nyheten er
at vi har andre ting på menyen.
Ok, stopp. Hvorfor må du kle deg sexy? Er det nødvendig?
Kjære, jeg må distrahere ham. Har alltid ønsket å være en Bond-jente.
Så bare samarbeid med meg!
- Tok ikke du deg av vakten? - Jo, men kanskje han har en tvilling.
Jøye meg.
Ey!
Julia, nå!
- Vi greide det! - Stemmer.
Vent, drepte du Mr. Vera?
Drepte du Alejandro Vera?
Máximo!
Jeg har lett etter deg overalt.
Hva enn dere skulle gjøre, ikke gjør det.
Vi må få tilbake Hemmelighetenes bok før det er for sent.
Det er for sent alt.
Mr. Vera snakker med Diane nå.
Hva? Nei.
Don Pablo, jeg må fortelle deg noe. Dette er min skyld.
Jeg vet det alt, Máximo.
Jeg visste det i går.
Men gjort er gjort.
Unnskyld meg. Jeg har bare noen timer på meg til å få orden på sakene mine.
Dette er min siste dag også.
Hva får deg til å tro at jeg vet noe som helst om denne tåpelige boka?
Kanskje det er fiksjon. En roman Don Pablo jobber med.
Han er veldig kreativ.
En jul fylte han hele lobbyen med snø. Han ødela nesten gulvet.
- Det var likevel verdt det. - Jeg beundrer din overbevisning, Diane.
Problemet er at jeg står oppført i den. Med detaljer som bare du kunne visst.
Detaljer jeg fortalte deg på det jeg trodde var en fortrolig middag.
Nå ser jeg hva som foregår.
Dette er fordi jeg avviste deg.
Så veldig mannlig av deg.
På ingen måte, Diane.
Du ville ha et rent forretningsforhold, og jeg respekterer det.
Men dette er hvordan jeg driver en forretning.
Så her er alternativene.
Én: Jeg kjøper ut din prosentandel av hotellet til rettferdig markedsverdi.
Jeg legger til ti prosent, så det ikke er noen sure miner.
Du kan si hva du vil til de ansatte og slutte på dine egne vilkår.
"Mine egne vilkår"? Mener du det?
To: Jeg forteller hele verden hva du har gjort.
Ryktet ditt blir besudlet,
gjestene dine vender deg ryggen, og hotellet kollapser.
Da kan jeg kjøpe deg ut til en sterkt redusert pris.
Så si meg, Diane:
Hva blir det til?
Jeg kan ikke tro at Diane og Don Pablo skal dra. Vent.
Diane eier butikken min. Betyr det at jeg også ryker ut?
Vera vil neppe kvitte seg med en av våre mest lønnsomme butikker.
- Og han beholder de ansatte. - Det er en lettelse.
Vel, vi har i det minste hverandre.
Vel, det er greia, Julia. Jeg skal slutte.
Dette skjedde bare fordi jeg var så redd for at Dulce skulle bli operativ leder.
Jeg ville gjøre hva som helst for å stoppe henne.
- Nei. - Til og med svikte min mentor
- og venn. - Máximo, kjære.
- Det var et uhell. Du mente ikke... - Jeg vet det, men se hva jeg har gjort.
Jeg liker ikke han jeg begynner å bli. Du liker ham heller ikke.
Hvis jeg blir her, vil det bare bli verre.
Så jeg skal marsjere opp til Vera i dag og si at jeg er ferdig.
Det er derfor jeg vet at du er den rette for meg.
Dere bare passer sammen, tío.
Hun ville du skulle være din beste versjon.
Tro meg, jeg vet det.
Joe, før vi sjekker ut, har du noe imot...
Jeg skjønner, sjef. Jeg skal tvinge resepsjonisten til å si hvor Julia er,
om jeg så må bli Slemme Joe.
- Hva er "Slemme Joe"? - Det vil du ikke vite.
Hva om jeg ikke får meg en ny jobb?
Hva om jeg pengelens selger paier på stranda?
Kjenner jeg deg rett, er de verdens beste paier.
Eller du kan styre en av mine mange butikker rundt om i verden.
- Ja! Jeg velger Paris. - Greit, men den største er i Milano.
Hei, turtelduer! Diane har innkalt til et møte i lobbyen.
Høres viktig ut.
Jeg greier ikke å slutte å stirre. Som om jeg giftet meg med en annen kvinne.
Ikke at jeg ønsker det. Det er som deg, men bedre.
Ikke bedre. Annerledes. Men også likt.
Det du kan ta med deg fra dette, er at jeg elsker alle typer Nora.
Det går bra. Jeg vet det. Jeg har fått mer meg-tid i det siste.
Takk, kjære.
Hvorfor er vi her? Jeg sa jeg ikke ville feire.
Jeg var fornøyd med restene hjemme.
Det er ingen rester igjen. Jeg ble sulten i natt. Unnskyld.
Hei, Sara.
Jeg tok med en sprittusj denne gangen, så nummeret ikke blir vasket vekk.
Moren din forklarte alt.
Mamma, gjorde du dette?
Det var ingenting.
Det var ikke helt sant. Det viste seg at det var en stor sak.
- Er dette Aidas hus? - Er dette Aidas hus?
Er dette Aidas hus? Unnskyld. Takk.
Mamma og Esteban hadde lett etter Aida hele dagen.
De begynte fra null, null, null med de tre siste tallene.
Hallo, er dette Aidas hus? Hallo, er dette Aidas hus?
- På 692 traff de endelig. - Aida?
Hallo! Hallo, Aida. Dette er Saras mor.
Jøss.
Folkens? Hei!
Hvorfor er dere her?
Hva mener du? Vi er her for Saras overraskelsesmiddag.
Husker du at du sa du kunne skaffe de beste plassene?
Nå gjør jeg det. Unnskyld, det har vært en sprø dag her.
- Alle sammen? Hallo? - Kom!
Vennligst rett oppmerksomheten mot andre etasje.
Diane Davies!
Hallo, mine vakre venner!
Dere skulle være de første som fikk høre
at selv om jeg er glad i hver og en i dette rommet,
og selv om jeg har nytt min periode her på Las Colinas...
...er tiden inne for at jeg skal gå videre og forlate resorten.
Hva har skjedd?
Men frykt ei. Dette er ikke slutten, men heller en ny begynnelse.
Jeg har bestemt meg for å bli i Acapulco
og åpne en kjede av trenings- og dansestudio for kvinner, av kvinner,
for å hjelpe oss alle med å føle oss som våre beste versjoner av oss selv.
Og finne makten vår.
Ja!
- Jeg forklarer senere, kjære. - Jeg gleder meg.
Nå som jeg ikke lenger styrer Las Colinas...
...er jeg komfortabel med å gjøre dette.
Jeg har ventet veldig, veldig lenge på å si
jeg elsker deg, Diane Davies.
Fra nå av skal jeg være kjent som kvinnemotståeren Héctor!
Dette er ikke en kveld hvor vi skal være triste.
Det er en kveld hvor vi skal feire, og den nye eieren spanderer.
Så takk, Mr. Vera, for de mange fjellene av hummer og kaviar.
Og som min siste handling som eieren av Las Colinas
har jeg gjeninnsatt en kjær ansatt som fyller glassene sjenerøst.
Mine damer og herrer, Beto er tilbake!
Beto! Beto! Beto!
Og i kveld er alt fra øverste hylle! Huset spanderer!
Miss Diane.
Noen folk vil huske din stil eller din store personlighet.
Jeg vil huske din medmenneskelighet.
Gracias, Miss Diane.
Å nei. Nei, nei. Ikke du.
Jeg er ikke klar for dette ennå.
Min viktigste jobb var å beskytte deg og resorten.
Beklager at jeg sviktet deg.
Tullball, Don Pablo.
All suksessen vi har opplevd sammen, er takket være deg.
Og til tider takket være boka vår.
Den tjente oss godt.
Til den ikke gjorde det.
Men det var flott så lenge det varte, eller hva?
Definitivt.
Vil du ha noe, kjære?
Nei takk. Jeg er ikke sulten.
Jeg har ikke vært det på noen dager.
Jeg har på en rar måte vært kvalm.
- Du er gravid. - Hva?
- Hvordan kan du vite det? - Jeg er tanten din. Jeg vet ting.
Og da moren din var gravid med deg,
elsket hun å drikke vannet som jalapenoene lå i.
Det høres godt ut!
Ey.
Min families ankomst og Dianes kunngjøring hadde hindret meg.
Men det var på tide å finne Vera og fortelle ham planene mine.
Med mindre han fant meg først.
Máximo, der er du. Så du nyter litt tid med familien?
Vera, kan vi snakke sammen privat?
Jeg må ikke være frekk mot familien din.
- Hyggelig å møte dere. - Hyggelig.
Dere er nok stolte av denne unge mannen. Hardtarbeidende. Engasjert. Lojal.
Jeg hørte du lenge måtte greie deg alene, Doña Nora. Imponerende.
Det håret er imponerende.
Ja. Han er alt det.
Hotellet går inn i en overgangsperiode, så dessverre må vi gjøre noen endringer.
Endringer som noen vil slite med å godta.
Derfor håper jeg å ha sønnen din ved min side
som den nye operative lederen.
Hva sier du, Don Máximo?
Skal du holde oss på pinebenken?
Det var ikke sånn jeg hadde sett det for meg.
Jeg vet hva jeg sa til Julia, men dette hadde vært drømmen min så lenge.
Ja.
Jeg takker ja.
Vi kommer til å gjøre store ting sammen. Vi skal ta Las Colinas til nye høyder.
- Jeg skal la dere feire. Unnskyld meg. - Takk.
Operativ leder.
Don Máximo!
Ay, nei. Det høres rart ut.
Godt jobbet, Bruce. Springsteen? Siden du er "sjefen"?
Låt bedre i hodet mitt.
Julia, er ikke dette spennende?
Jo. Selvfølgelig. Det er det han alltid har ønsket, ikke sant?
- Hva annet kunne jeg si foran alle... - Nora, du kler virkelig den kjolen!
Takk, vennen!
Den er laget av en utrolig designer jeg kjenner.
Hva skjer, Julia, Máximo, Máximos familie? Hva foregår her?
Du solgte resorten mens jeg outsourcet bærekraftige papayaer. Hva i helvete?
- Det er mye å ta til seg. - Nei.
Kabel-TV er mye å ta til seg, ok? Dette er sinnssykt.
Hvis Mr. Vera tvinger deg ut, så drar jeg også.
Det er flere fjell å bestige. Flere reiser å begi seg ut på.
- Det er vel et ord? Begi? - Hør på meg.
Min tid her er over, enten jeg liker det eller ei.
Men du har akkurat funnet din plass her på Las Colinas.
Du aner ikke hvor glad jeg er for det. Så du skal ingen steder!
- Men... - Ikke noe men, Chad.
Jeg fikk Vera til å love å beholde deg.
Sannheten er at jeg trenger en mann på innsiden.
En som kan spionere på Vera, sånn at idet han dummer seg ut,
kan dronningen returnere og ta tilbake slottet sitt.
Slottet?
Det høres så rart ut, mamma. Du høres ut som Héctor.
Akkurat. Det er noe annet jeg må fortelle deg.
Du trenger ikke å kalle meg pappa. Ikke riktig ennå.
Mamma!
Unnskyld meg.
Don Máximo.
Hei.
Jeg ville bare si at den beste mannen vant.
Jeg satset på feil hest.
Eller hester.
Så jeg skal bare hente tingene mine og dra.
Stopp.
Jeg vil kanskje angre på dette, men du er villig til å gjøre ting som jeg ikke kan.
En god sjef trenger en flott nummer to.
En som ikke har noe problem med å ta seg av de mer tvilsomme delene av jobben.
Og ingen er mer tvilsom enn deg.
Takk.
Så assisterende operativ leder er din, hvis du vil ha den.
Vent. Mener du det?
Selvfølgelig. Det vil være en ære å hjelpe deg med hva enn du trenger.
Godt å høre deg si det,
for jeg innså at du aldri gjorde jobben du først ble ansatt for.
Så du kan begynne med å ta oppvasken. Så kan vi snakke sammen. Fort, fort.
Don Pablo. Stopp, vær så snill. Skal du bare kjøre av gårde inn i solnedgangen?
Solnedgangen er over havet, så nei.
Og vi vet begge at jeg ikke er glad i å si farvel.
Jeg er så lei for det.
For all skaden jeg har forårsaket. Det er ikke sånn du skulle forlate stedet.
Det vil gå bra med meg.
Tiden min på Las Colinas nærmet seg uansett slutten.
Jeg gleder meg til å tilbringe årene jeg har igjen, med min sønn og sønnesønn.
Men jeg sviktet deg. Jeg forrådte den ene
- som var som en far for meg. - Máximo.
Jeg ønsket bare at du skulle greie å ta de tøffe valgene som følger med denne jobben.
Jeg var usikker på om du hadde det i deg. Og det var greit.
Men så motbeviste du meg. Du så det du ønsket, og du tok det.
Jeg er stolt av deg.
Hvordan kan jeg gjøre dette uten deg?
Det vil gå bra. Det var det jeg sa til Alejandro Vera da jeg anbefalte deg.
Jeg bare håper det vil være alt du ønsket at det skulle være.
Don Máximo.
Her.
Det var slutten på en æra.
Men også begynnelsen på et helt nytt kapittel.
Og hva meg angår, Hugo...
Sir, du må fortsette å snakke et annet sted.
- Den siste timen er reservert kun for... - Elitemedlemmene.
Jeg vet det. Jeg bare har ikke sett Julia ennå, og...
Du bryr deg ikke.
Ok, Hugo. Vi går.
Kan ikke tro at dette er det samme stedet du var så nostalgisk for.
Ikke jeg heller.
Men det er virkeligheten. Ting forandrer seg.
Tanken på Las Colinas var vel bare bedre enn ekte vare.
Det var ikke alltid tilfellet. Dette stedet var magisk en gang.
Det var bakgrunnen for noen av de beste øyeblikkene i livet mitt,
og for utallige andre folk.
Synd du ikke kan reise tilbake i tid.
- Det hadde vært fint. Eller hva, Hugo? - Det hadde det.
Kom.
Der er dere. Jeg har lett etter dere i en time.
- De belastet deg for sen utsjekking. - Selvfølgelig. Vi hadde noe å gjøre.
- Vi må finne Julia. - Hun sjekket ut for en halvtime siden.
- Hvorfor sa du ikke det? - Jeg sendte deg flere meldinger.
Huff da. De ble ikke sendt. Jeg trenger nytt abonnement for utlandet.
Jeg skal kjefte på deg senere. Vi må få tak i Julia før hun reiser.
Det er gøy å følge etter henne til flyplassen,
men er det ikke lettere å be Julia om å stoppe i en melding?
Hvor er din sans for romantikk? Dessuten fikk jeg aldri nummeret hennes.
- Hvem er de folkene? - Lokkeduer.
En milliardær må alltid være klar for en rask flukt. For sikkerhets skyld.
Vi aner ikke hvor langt hun har kommet.
Trafikken i Acapulco kan være brutal på denne tiden av døgnet, så...
- På tide å ta helikopteret. - Kult.
Resepsjonisten sa at hun tar en svart limousin til flyplassen.
Kan noen se henne?
- Er hun på motorveien alt? - Vent litt. Han sendte en ny melding.
Han kan ha gitt meg feil info.
Ok. Kanskje vi ikke trengte helikopteret.
Julia!
Jeg trodde du hadde dratt!
Det er noe jeg må fortelle deg!
Jeg tror du gjorde det tydelig med helikopteret!
I etterpåklokskap skulle jeg tatt golfbilen!
Hva?
Vil du ikke bare vente til bladene stopper?
Nei!
Hvis jeg ikke sier dette nå, frykter jeg at jeg aldri får en ny mulighet!
Og jeg trenger...
- Oi. - Jøss.
De stopper fort.
Ja.
Hør her...
Det er nesten for stille nå.
Máximo, jeg må virkelig dra.
Ok. Hei, jeg skal være rask.
Ok.
Av alle tabbene jeg har gjort i hele livet mitt,
var den klart største å miste deg.
Før jeg lar deg gå ut av livet mitt igjen, skal du vite...
...at jeg akkurat har kjøpt Las Colinas.
Hva?
Hotellet.
Jeg måtte det. Mest av alt fordi jeg virkelig hater frokostbuffeen.
Jøss. Ok, det er impulsivt.
Men du har sikkert noen folk som kan gjøre det til noe flott igjen. Ok.
Det er greia. Det er ikke mine folk som skal gjøre det.
Det er jeg.
Julia.
Jeg har aldri vært lykkeligere enn jeg var på Las Colinas.
Så jeg overlater forretningene mine til min COO,
så jeg får all tiden jeg trenger til å bygge om dette stedet.
Kanskje med hjelp fra datteren min...
...og en viss toppdesigner.
Hvis du er interessert.
Kom igjen.
Julia.
Jeg vet du har et travelt liv.
Men vi kan tilbringe litt tid her nede, når det funker for deg, selvfølgelig,
og se om vi kan finne dette stedet igjen.
Aner du hvor mye maling du vil trenge for å male hele stedet rosa igjen?
Er det et ja?
Jeg kan vente, men du har på en måte et publikum nå.
Hva sier du, Julia?
Vi vet begge
at denne historien er langt fra over.
Tekst: Espen Stokka