Štai ten padovanojai man knygą „Džeinė Eir“.
Turbūt tai vienintelė knyga, kurią esi perskaitęs.
Ir aš slėpdavausi už to augalo,
kai stebėdavau tave dirbančią registratūroje. Bet tu nieko nežinojai.
Žinojau. Visi žinojo.
Kartą Dajana net paklausė, ar man nereikia apsaugos orderio.
Tikrai?
PAS PONĄ TORTUGĄ
Negaliu patikėt, kuo virto mano pirmoji parduotuvė.
Vis dėlto visi seni prisiminimai, kaip čia viskas buvo,
tebėra čia.
Ar kada pagalvojai, kad būtų smagu sugrįžti į anuos laikus?
Susigrąžinti kai kuriuos jausmus?
Nežinau, Maksimai.
Šitiek metų prabėgo. Daug kas pasikeitė.
Mes pasikeitėm.
Bet viduje gal likome tokie patys,
kokie buvome?
Tai labai romaniška mintis.
Noriu pasakyt...
kad buvo malonu pasimatyti.
Regis, tau viskas gerai.
Atsiliepsi?
Ne. Nė už ką. Tai yra...
Tai mano verslo partneriai, kurie žino, kad esu atostogose,
ir turėtų man skambinti tik neatidėliotinu reikalu.
Tad gal reikėtų atsiliepti?
- Arba ne. Bet gal? - Atsiliepk, nagi.
Man reikia užbaigti savo pagrindinės parduotuvės Milane dizainą,
- bet telefonas išjungtas, o tu atsiliepk. - Gerai.
Bet kuriuo atveju jau metas atsisveikinti.
Tikrai? Nes mums nereikia...
Maksimas klauso.
Užtruksiu tik minutę.
Minutėlę.
Labos nakties, Maksimai.
Ne.
Ko?
Žioplių žioplys!
Susimoviau su Chulija.
Vietoj to, kad paskutinę dieną Akapulke pusryčiaučiau su ja,
sėdžiu čia su jumis, juokdariais.
Kaskart, kai galiu priimti teisingą sprendimą dėl Chulijos, sutrinku.
Kodėl, Hjugai? Negi visad lemta, kad praeitis kartotųsi?
Na, jei išmanytum pasaulio istoriją...
Po praūžusio uragano išaušo rytas,
ir visi puolė tvarkyti jo vakarykščius padarinius.
- Vėl pakliuvai į jo spąstus. - Taip.
Pragiedrėjus dangui ir nuotaikai,
mano šeima grįžo namo, saugiai praleidusi naktį autobusų stotyje.
Memas su Lorena šventė savo antrąsias neįprastas piršlybas.
ČADAS DEIVISAS GENERALINIS DIREKTORIUS
Na, o Čadas bandė įsijausti į Generalinio direktoriaus pareigas.
Viskas grįžo į įprastas vėžes.
Išskyrus vieną mažytę smulkmeną - aš viską sugadinau.
Nes dėl mano kaltės Alechandras Vera pavogė Paslapčių knygą.
Ir aš labai norėjau ją susigrąžinti.
Maksimai.
Užeik.
Prisėsk.
Pone? Atsiprašau, aš norėjau...
Tik kai baigs gausti dubuo.
Dabar.
Jaučiuosi daug ramesnis,
labiau susikaupęs.
Kuo galiu tau padėti, Maksimai?
Žinau, kad jūs paėmėte žurnalą iš dono Pablo kabineto.
Ir man labai labai jo reikia.
Labai daug „labai“.
Bet, ne, aš tau jo neatiduosiu.
Jūs jį pavogėte. Tai neteisėta.
Neteisėta?
O rinkti konfidencialią informaciją apie svečius - teisėta?
Ar teisėta naudotis tomis paslaptimis šantažui?
Bet aš jums padėjau su ponu Delgadu. Kam jums dar reikalingas žurnalas?
Paaiškėjus tam tikroms aplinkybėms,
ketinu pakeisti mūsų nuosavybės struktūrą.
Visi darbuotojai lieka,
bet Dajanos ir dono Pablo nuo rytojaus čia nebeliks.
Ką? Bet jūs negalit taip imti...
Tu vėl sujaukei mano ramybę, Maksimai.
Pone Vera...
Žinai, kiek pastangų reikia įdėti, kad taptum sėkmingu verslininku, Maksimai?
Kiek žmonių, tokių kaip mes su tavim, klesti pasaulyje?
Jei man teks padaryti viską, kas įmanoma, kad ką nors įveikčiau,
taip ir padarysiu.
Ne šitokia turėtų būti istorijos eiga.
Kieno istorijos?
Tavo, Maksimai?
Ar jų?
Tavo lojalumas Dajanai ir donui Pablui kelia susižavėjimą,
bet yra klaidingas.
Žinai, kur durys.
Išeikit.
Sara vis dar sielvartavo dėl Aidos,
tad mano mama darė viską, kad nors kiek ją pralinksmintų.
- Turime tau puikią naujieną! - Išsikraustom į Niujorką?
Turime tau mažiau puikią naujieną!
Tavo pažangumo lentelėje - vieni dešimtukai!
Pameni, sakiau tau, kad jei kada surinksi visus dešimtukus,
vesiuosi tave į Las Kolinasą atšvęsti?
Pasakei tai sarkastiškai, galvodama, kad to niekada nesulauksi.
Bet sulaukiau.
Na, dėl manęs nieko nereikia daryti. Galiu sėdėti namuose ir mokytis.
Ką mokytis? Juk gavai visus dešimtukus.
Ruoštis kitam debatų konkursui.
Jis vyks tik po kelių mėnesių. Ką tu jai padarei?
Aš nebeatpažįstu savo dukters!
Mama, man nereikia prašmatnios vakarienės.
Dabar, kai meilę amžiams išbraukiau
iš savo gyvenimo,
man tereikia knygų.
Ir tų balionų.
Bent balionai ją nudžiugino.
Maksimai!
Pagaliau suteikei mums malonę savo pasirodymu.
Žinai, uragano padarytą žalą teks pašalinti patiems.
Tad pasiraitok rankoves ir kibk į darbą. Mikliai!
Dulse, aš tavo viršininkas. Negali man nurodinėti.
Dar negaliu. Bet vieną gražią dieną.
- Greitai. Labai greitai. Taip greitai. - Gerai.
Neturėjau laiko žaisti Dulsės žaidimų.
Gerai?
Turėjau pranešt savo geriausiems draugams, ką padariau.
Mano mintyse viskas atrodė daug smagiau!
Laimei, jie tai priėmė gan neblogai.
Maksimai, tau galvoj negerai? Yra Paslapčių knyga?
Ir tu atidavei ją ponui Verai? Siaubas!
Sutinku. Siaubas. Turbūt blogiausia, ką esu kada nors padaręs.
Garantuotai.
Ar toje Paslapčių knygoje, tipo, yra daug garsenybių, ar...
Memai, dabar kalbam apie tai, koks esu nedoras!
Aš, pavyzdžiui, tik apie tai ir galvoju, Maksimai.
Kaip tu galėjai? Po visko, apie ką mes kalbėjome?
Jei atvirai, viskas prasidėjo dar iki mūsų pokalbio...
Aš atsiprašau. Suklydau. O dabar Paslapčių knyga yra Veros kambary
kaip bomba, kurią jis netrukus susprogdins.
Ir dar kokia bomba!
Man tiesiog smalsu,
ar joje yra kas nors apie Lindą Hamilton? Apie „Duran Duran“?
O gal apie Mr. T antrąją pusę?
Pala. Sakai, žurnalas yra Veros kambaryje?
Gal įmanoma jį atsiimti?
- Kol jis dar nesiėmė veiksmų! - Bet Vera turi apsaugą.
Ir ką?
Dajana šitiek daug dėl manęs padarė.
Mažiausia, ką galime padaryti dėl jos, tai pabandyt atsiimti žurnalą.
Taip prasidėjo 1985 m. didžioji Paslapčių knygos vagystė.
Alechandro kambarys per aukštai, kad įliptume per langą.
Vadinasi, teks įeiti per duris.
Aš puikiai moku atkreipti į save dėmesį.
Nukreipsiu apsauginio dėmesį.
Padėkit! Prašau, padėkit!
Nenoriu nieko atitraukti nuo darbo,
bet ant manęs užgriuvo lagaminų vežimas,
ir dabar niekaip negaliu atsistoti iš po tų labai sunkių lagaminų.
Prašau, padėkit kas nors! Apsaugos darbuotojai ypač.
Atsiprašau. Ne, aš nieko neužsisakiau.
Na, gera žinia yra ta,
kad jums siūlomas ne tik maistas.
Gerai, stop. Kodėl turi šitaip seksualiai apsirengti?
Ar tai išties būtina?
Reikia kažkaip nukreipti jo dėmesį. Visad svajojau pabūti Bondo mergina.
Netrukdyk man!
Pamaniau, kad tu pasirūpinsi apsauginiu koridoriuje!
Ir pasirūpinau! Gal jis turėjo dvynį?
Chulija, dabar!
- Mums pavyko! - Žinoma.
Pala, tu nužudei poną Verą?
Nužudei Alechandrą Verą?
Maksimai!
Visur tavęs ieškojau, Maksimai.
Kad ir ką galvojat daryti, nieko nedarykit.
Bet reikia sugrąžinti Paslapčių knygą, kol nevėlu.
Jau per vėlu.
Kaip tik šiuo metu ponas Vera kalbasi su Dajana.
Ką? Ne.
Done Pablai, turiu jums kai ką pasakyti. Tai mano kaltė...
Aš jau žinau, Maksimai.
Vakar žinojau.
Kas padaryta, tas padaryta.
O dabar atsiprašysiu,
nes turiu tik kelias valandas, kad užbaigčiau visus reikalus.
Šiandien ir man paskutinė diena.
DAJANA DEIVIS PREZIDENTĖ
Kodėl manai, kad aš ką nors žinau
ar kaip nors esu susijusi su tuo kvailu žurnalu?
Gal tai literatūros kūrinys. Romanas, kurį rašo donas Pablas.
Jis labai kūrybingas.
Per vienas Kalėdas jis pripylė vestibiulį sniego, kuris vos nesugadino grindų.
- Bet, patikėk, buvo verta. - Žaviuosi tavo įsitikinimu, Dajana.
Bėda ta, kad jame yra įrašas apie mane.
Tą informaciją galėjai žinoti tik tu.
Informaciją, kurią tau atskleidžiau, kaip maniau, intymios vakarienės metu.
Dabar suprantu.
Viskas dėl to, kad nepasidaviau tavo vilionėms.
Labai patiniškas elgesys.
Nieko panašaus, Dajana.
Pati sakei, kad mudu sieja tik verslo santykiair aš tai gerbiu.
Reikalas tas, kad šitaip aš valdau verslą.
Štai kokie tavo variantai.
Pirmas. Aš nupirksiu tavo viešbučio dalį tikrąja rinkos verte.
Net pridėsiu dešimt procentų, kad užglaistyčiau skriaudą.
Pasakai darbuotojams, ką nori, ir išeini savo sąlygomis.
Savo sąlygomis? Tikrai?
Antras. Aš pranešu visam pasauliui, ką jūs padarėt.
Tavo reputacija bus sumaišyta su purvais,
tavo svečiai atsuks tau nugarą ir tavo viešbučiui ateis galas.
Tada aš jį nusipirksiu pusvelčiui.
Tad sakyk man, Dajana.
Kurį variantą renkiesi?
Negaliu patikėt, kad Dajanos ir dono Pablo nebebus.
Pala.
Mano parduotuvė priklauso Dajanai. Ar tai reiškia, kad manęs irgi nebebus?
Abejoju, ar ponas Vera norėtų atsikratyt vieno pelningiausių prekybos taškų.
Jis palieka visus darbuotojus.
Nors tiek gerai.
Dar gerai, kad turime vienas kitą.
Reikalas tas, Chulija, kad aš išeinu.
Visa tai nutiko tik dėl to,
kad bijojau, jog Dulsė netaptų Paslaugų direktore.
Buvau pasiruošęs padaryt viską, kad ją sustabdyčiau...
- Ne. - ...net jei prireiktų išduot savo mokytoją,
- kuris mano draugas. - Maksimai, meile mano.
- Tai nutiko netyčia. Tu nenorėjai... - Žinau.
Tyčia ar netyčia, bet pažiūrėk, kuo viskas baigėsi.
Man nepatinka tas žmogus, kokiu aš tampu, Chulija.
Tau jis irgi nepatinka.
Jei liksiu čia, viskas tik dar labiau pablogės.
Tad šiandien pat nueisiu pas poną Verą ir pasakysiu, kad išeinu iš darbo.
Todėl ir žinau, kad esi tas vyras, kokio man reikia.
Judu - puiki pora, Tío.
Ji norėjo, kad taptum geriausia savo versija.
Patikėkit, aš žinau.
Džo, kol neišsiregistravom, ar tu galėtum...
Pats viską žinau, bose.
Paprašysiu registratūroje, kad pasakytų, kur yra Chulija,
net jei teks įjungti blogiuką Džo.
- Ką reiškia „blogiukas Džo“? - Tau geriau nežinoti.
Kas bus, jei negausiu kito darbo?
Kas, jei neturėsiu pinigų ir teks pardavinėt pyragėlius paplūdimyje?
Kadangi gerai tave pažįstu, tai bus skaniausi pyragėliai pasaulyje.
Arba galėsi vadovauti kuriai nors mano pasaulinio tinklo parduotuvei.
Taip! Renkuosi Paryžių.
Gerai, bet pagrindinė parduotuvė Milane.
Įsimylėjėliai!
Dajana kviečia visus darbuotojus į vestibiulį.
Regis, kažkas svarbaus.
Negaliu nustot žiūrėjęs į tave.
Lyg būčiau vedęs kitą moterį.
Ne tai, kad to norėčiau. Esi ta pati tu, tik gražesnė.
Ne gražesnė. Kitokia. Bet ir ta pati.
Pagrindinė mintis yra ta, kad aš myliu visokią savo Norą.
Viskas gerai, aš žinau.
Paslaptis ta, kad pastaruoju metu turiu daugiau laiko sau.
Ačiū, meile mano.
Neturiu supratimo, ko čia atvažiavom. Juk sakiau, kad nenoriu švęsti.
Būčiau suvalgiusi vakarykščius likučius.
Tiesą sakant, likučių neliko. Dar vakar juos sukirtau. Nepyk.
Labas, Sara.
Šįkart atsinešiau nenuplaunamą rašiklį.
Kad skaičiukai nebenusiplautų.
Tavo mama man viską paaiškino.
Mama, tai tavo darbas?
Širdele, nebuvo sunku.
Tiesą sakant, buvo ne visai taip.
Priešingai - net labai sunku.
- Ar čia gyvena Aida? - Alio, ar čia gyvena Aida?
Ar čia gyvena Aida? Atsiprašau. Ačiū.
Mano mama ir Estebanas visą dieną ieškojo Aidos.
Jie pradėjo nuo numerio su trimis paskutiniais nuliais.
Alio, ar čia gyvena Aida?
Ar čia gyvena Aida?
Alio, ar čia gyvena Aida?
- Ir tik 692 pagaliau atnešė sėkmę. - Aida?
Alio! Labas, Aida. Čia skambina Saros mama.
Žmonės, sveiki!
Ką jūs čia veikiat?
Kaip suprasti? Surengėm Sarai staigmeną.
Juk pats sakei, kad parūpinsi mums geriausią staliuką, pameni?
Dabar pamenu.
Atsiprašau, beprotiška diena.
- Dėmesio, visi. - Eime!
Prašyčiau visų pakelti akis į antrą aukštą.
Dajana Deivis.
Sveiki, mano mielieji!
Norėjau, jog jūs pirmieji išgirstumėte,
kad nors ir labai myliu jus visus, čia susirinkusius,
ir be galo džiaugiausi savo darbu Las Kolinase...
atėjo man metas judėti į priekį ir palikti šį darbą.
Kas atsitiko?
Bet jūs nebijokit, nes tai ne pabaiga,
o nauja pradžia.
Aš lieku Akapulke
ir atidarysiu sporto salių bei šokių studijų moterims tinklą,
norėdama padėti joms tapti geriausiomis savo versijomis.
Ir realizuoti save.
Valio!
Vėliau paaiškinsiu, mielasis.
Laukiu nesulaukiu.
O dabar, kadangi nebevadovauju Las Kolinasui...
nė kiek nesislapstydama padarysiu tai.
Labai ilgai laukiau, kol galėsiu pasakyti,
kad aš tave myliu, Dajana Deivis.
Nuo šiol aš -
Hektoras, kitų moterų ignoras!
Šįvakar nereikia liūdėti.
Siūlau visiems pasilinksminti naujojo savininko sąskaita.
Tad dėkoju, pone Vera, už kalnus omarų ir ikrų.
Paskutiniu savo, Las Kolinaso savininkės, įsakymu
grąžinau į darbą mūsų numylėtą darbuotoją labai dosniomis rankomis.
Ponios ir ponai, Betas vėl su jumis!
Betai!
Šįvakar tik brangiausi gėrimai, ir viskas nemokamai!
Panele Dajana.
Vieni prisimins jūsų grožį ar jūsų didžią asmenybę.
Aš prisiminsiu jūsų žmogiškumą.
Gracias, panele Dajana.
Ne. Tik ne tu.
Aš dar tam nepasiruošusi.
Mano pagrindinis darbas buvo ginti tave ir kurortą.
Apgailestauju, kad nuvyliau tave.
Nesąmonė, done Pablai.
Visa tai mums pavyko pasiekti tik tavo dėka.
Žinoma, pravertė ir ta mūsų knyga.
Ji mums neblogai pasitarnavo.
Iki tam tikro laiko.
Bet gyvenimas buvo puikus, tiesa?
Be jokios abejonės.
Gal ko nors norėtum, mieloji?
Ne, ačiū. Aš nealkana.
Jau kelias dienas nenoriu valgyti.
Kažkaip keistai pykina.
- Tu laukiesi. - Ką?
Iš kur žinai?
Esu tavo teta. Išmanau gyvenimą.
Be to, kai tavo mama tavęs laukėsi,
ji gėrė Chalapos paprikų marinatą.
Turėtų būt skanu!
Mano šeimos pasirodymas ir Dajanos pranešimas
išmušė mane iš vėžių.
Bet atėjo laikas susirasti Verą ir iškloti jam savo planus.
Nebent jis pirmas mane susirastų.
Štai kur tu, Maksimai. Matau, mėgaujiesi laiku su šeima.
Tiesą sakant, pone Vera, jei galėtume pasikalbėt akis į akį...
Nagi. Nenoriu pasirodyt nemandagus tavo šeimai.
- Sveiki. Malonu susipažinti. - Malonu susipažinti.
Turėtumėt labai didžiuotis šiuo jaunuoliu. Darbštus. Pareigingas. Lojalus.
Girdėjau, jums teko kone vienai jį auklėt, donja Nora. Labai įspūdinga.
Įspūdinga šukuosena...
Taip. Jis jau toks.
Deja, vykdant viešbučio pertvarką,
pokyčiai - neišvengiami.
Kai kuriems bus sunku su jais susitaikyti.
Todėl labai tikiuosi, kad jūsų sūnus man padės,
būdamas naujuoju Paslaugų direktoriumi.
Ką pasakysi,
done Maksimai?
Dar ilgai laikysi mus įtampoje, Maksimai?
Tai buvo ne visai taip, kaip įsivaizdavau.
Žinau, ką buvau pažadėjęs Chulijai, bet šitaip ilgai apie tai svajojau.
Taip.
Taip, aš sutinku.
Kartu mes daug nuveiksime. Šis viešbutis pasieks naujas aukštumas.
- O dabar švęskite toliau. Atsiprašysiu. - Ačiū.
Paslaugų direktorius.
Done Maksimai!
Ne. Keistai skamba.
Šaunuolis, Briusai. Springstynas? Jis pravardžiuojamas Bosu.
Pamaniau, kad bus juokinga.
Chulija. Nuostabu, ar ne?
Taip. Žinoma.
Jis visad apie tai svajojo, ar ne?
Ką turėjau sakyti? Kai visi čia...
Nora! Jums ši suknelė labai tinka!
Ačiū!
Ją sukūrė ši puiki dizainerė, kurią aš pažįstu.
Chulija, Maksimai, Maksimo šeima. Kas čia vyksta?
Pardavei visą kurortą, kol aš užsakiau ekologiškas papajas?
Kurių galų, mama?
- Žinau, kad tau sunku suvokti. - Ne.
Kabelinę televiziją sunku suvokti, aišku? O tai - beprotybė.
Jei ponas Vera išvaro tave, tada ir aš išeinu.
Dar ne į visus kalnus įkopiau. Ne visas upes perplaukiau.
- Juk taip sakoma, ar ne? - Paklausyk manęs.
Mano laikas čia baigėsi, patinka man tai ar ne.
O tu ką tik susiradai savo vietą Las Kolinase.
Neįsivaizduoji, kokia aš dėl to laiminga.
Todėl tu lieki čia!
- Bet... - Jokių „bet“, Čadai.
Priverčiau Verą pažadėti, kad tu liksi čia dirbti.
Tiesa ta, kad man reikia čia savo žmogaus,
kuris galėtų šnipinėti Verą, tad kai tik jis padarys klaidą,
ši karalienė grįš ir atsiims savo pilį.
Pilį?
Keistai skamba, mama. Kalbi Hektoro žodžiais.
Taip.
Noriu pasakyti tau dar kai ką.
Tau nereikia vadinti manęs tėčiu. Bent kol kas.
Mama!
Atsiprašau.
Done Maksimai.
Tik noriu pasakyti, kad laimėjo geresnis.
Aš pastačiau ne už tą žirgą.
Ar žirgus.
Tad
tik susirinksiu savo daiktus ir išeisiu.
Stok.
Gal kada ir pasigailėsiu savo sprendimo, bet tu akivaizdžiai įrodei,
kad mielai atlieki tokias užduotis, kurios man ne prie širdies.
Geram bosui reikia gero pavaduotojo,
kuris būtų pasiryžęs atlikti mažiau malonias užduotis.
Tinkamesnio nei tu žmogaus šiam darbui neįsivaizduoju.
Ačiū.
Tad, jei nori, gali tapti Paslaugų direktoriaus pavaduotoja.
Pala. Tu rimtai?
Žinoma.
Man bus garbė teikti tau visokeriopą pagalbą.
Smagu girdėti.
Nes, kiek pamenu, taip ir nedirbai to darbo, kuriam buvai pasamdyta.
Tad visų pirma siūlau suplauti visus indus po šio vakarėlio.
O tada pasikalbėsim. Mikliai.
Done Pablai. Prašau, palaukit.
Jūs tikrai išvykstat visam laikui?
Tikiuosi, kad ne.
Abu žinome, kaip aš nemėgstu atsisveikinimo kalbų.
Aš labai atsiprašau, pone.
Už visą padarytą žalą. Jūs nusipelnėte ne tokio išlydėjimo.
Man viskas bus gerai.
Šiaip ar taip, mano laikas Las Kolinase ėjo į pabaigą.
Džiaugiuosi, kad galėsiu man likusį laiką praleisti su savo sūnumi ir anūku.
Bet aš jus nuvyliau. Išdaviau žmogų,
- kuris atstojo man tėvą. - Maksimai.
Aš tik norėjau, kad sugebėtum priimti
sunkius sprendimus, kurie neišvengiami šiame darbe.
Kurį laiką maniau, kad tai - ne tau.
Ir tai nebuvo blogai.
Bet tada tu įrodei, kad aš klydau.
Tu pamatei tai, ko nori, ir pasiėmei.
Didžiuojuosi tavim.
Kaip aš būsiu be jūsų?
Tau viskas bus gerai,
ką ir pasakiau Alechandrui Verai, rekomenduodamas tave šiam darbui.
Tikiuosi, tai viskas, ko tu norėjai...
Done Maksimai.
Gaudyk...
Tai buvo eros pabaiga.
Bet kartu ir visiškai naujo gyvenimo pradžia.
O man, Hjugai...
Pone, jei norite tęsti pokalbį, darykite tai kitoje vietoje.
Paskutinė pusryčių valanda rezervuota...
Tik elitiniams nariams.
Žinau. Bet dar nemačiau Chulijos, ir...
Bet jums vienodai, ar ne?
Gerai, Hjugai, eime.
Negaliu patikėt, kad čia ta pati vieta, kurios taip ilgėjaisi.
Aš irgi.
Bet toks gyvenimas.
Viskas keičiasi.
Spėju, prisiminimai apie Las Kolinasą buvo geresni už jį patį.
Ne visada taip buvo.
Kažkada ši vieta buvo stebuklinga.
Čia prabėgo vienos gražiausių akimirkų ne tik mano,
bet ir daugelio kitų gyvenime.
Gaila, kad negalima atsukti laiko atgal.
Būtų smagu. Ar ne, Hjugai?
Būtų.
Eime.
Štai kur jūs. Jau visą valandą jūsų ieškau.
Beje, tau išrašė baudą už pavėluotą išsiregistravimą.
Nieko nuostabaus. Mums reikėjo kai ką padaryti.
Dabar reikia surasti Chuliją.
Ji išsiregistravo prieš pusvalandį.
- Ką? Kodėl nepasakei? - Pasakiau. Išsiunčiau krūvą žinučių.
Nė viena neišsisiuntė. Man reikėtų naujo tarptautinio plano.
Apšauksiu tave vėliau. Dabar mums reikia pagauti Chuliją, kol ji neišskrido.
Aš ne prieš filmo vertą persekiojimą iki oro uosto,
bet nemanai, kad būtų paprasčiau, jei parašytum Chulijai žinutę?
Kur tavo romantika?
Be to, aš neturiu jos numerio.
- Kas tie žmonės? - Antrininkai.
Milijardierius turi būti visada pasiruošęs skubiam pasitraukimui. Dėl viso pikto.
Taigi, mes nežinome, kiek toli ji nuvažiavo.
Be to, tokiu metu eismas Akapulke - labai intensyvus, tad...
- Skrisim sraigtasparniu. - Geras.
Registratūroje man pasakė, kad ji važiuoja juodu taksi.
Kas nors ją mato?
Ar ji jau greitkelyje?
Minutėlę. Jis man vėl parašė žinutę.
Regis, jis mane suklaidino.
Gerai. Gal ir nereikėjo to sraigtasparnio.
Chulija!
Galvojau, kad išvažiavai!
Noriu tau kai ką pasakyti!
Manau, tuo sraigtasparniu viskas pasakyta!
Būtų užtekę ir golfo vežimėlio!
Ką?
Nenori palaukti, kol nustos suktis sparnai?
Ne!
Bijau, kad jei nepasakysiu to dabar, kitos progos neturėsiu!
O aš tikrai...
Tie sparnai sustoja akimirksniu.
Taip.
Klausyk...
Dabar jau per tylu.
Maksimai, atsiprašau. Man jau metas.
Gerai. Aš greitai.
Gerai.
Iš visų klaidų, kurias esu padaręs savo gyvenime,
didžiausia klaida buvo prarasti tave.
Ir kol vėl nedingai iš mano gyvenimo,
noriu, jog žinotum...
kad aš ką tik nusipirkau Las Kolinasą.
Ką?
Viešbutį.
Aš privalėjau.
Labiausiai dėl to, kad man nepatiko pusryčių bufetas.
Gerai, tai... impulsyvu.
Esu tikra, kad turi žmonių, kurie padės tau
paversti šią vietą vėl nuostabia. Gerai.
Supranti? Čia ir yra svarbiausia. Tai darys ne mano žmonės.
O aš.
Chulija...
Las Kolinase aš buvau laimingiausias savo gyvenime.
Perduodu savo verslus į pavaduotojo rankas,
kad turėčiau laiko čia viską pakeisti.
Galbūt su dukters pagalba...
ir garsios dizainerės.
Jei tave tai domintų.
Nagi.
Chulija.
Žinau, kad tavo gyvenimas - gan aktyvus, Chulija.
Bet galėtume kurį laiką pabūti čia...
Žinoma, jei tau tai būtų priimtina...
ir atrasti šią vietą iš naujo.
Bent įsivaizduoji, kiek tau prireiks dažų,
kad viską vėl perdažytum rožine spalva?
Ar tai reiškia „taip“?
Aš galiu palaukti, bet nežinau, ar lauks kiti.
Ką pasakysi, Chulija?
Abu žinome,
kad ši istorija toli gražu nesibaigė.
Išvertė Laima Banionienė