LAS COLINAS HOTELL & KUURORT
- Seal andsid sa mulle oma „Jane Eyre'i“. - Vist ainus raamat, mida sa eal lugesid.
Ja selle taime tagant vaatasin ma salaja
sind vastuvõtulauas töötamas. Sa ei teadnudki.
Teadsin küll. Kõik teadsid.
Diane küsis kord, kas tahan lähenemiskeeldu.
Tõesti?
Vau!
Uskumatu, mis mu esimesest poest sai.
Kuid vanad mälestused kogu sellest paigast
on ikka siin alles.
Kas oled mõelnud eal, et tahaks naasta sellesse aega meie elus?
Neid tundeid taas kogeda.
Ma ei tea, Máximo.
Nii palju aastaid on möödas. Nii palju on muutunud.
Me oleme muutunud.
Aga äkki see, kes me sisimas oleme,
püsib ehk muutumatuna.
See on väga romantiline mõte.
Pean ütlema...
et tore on sind näha.
Sa paistad heas seisus olevat.
Kas sa vastad kõnele?
Ei. Mitte mingil juhul. Tähendab, see on...
Lihtsalt mu äripartnerid, kes teavad, et ma olen puhkusel
ja et helistada tohib vaid hädaolukorra puhul.
Seega äkki peaksingi vastama?
- Või mitte. Aga võib-olla? - Vasta, pole viga.
Mul on Milano lipulaevapoe disainimise tähtaeg tulemas
- ja mu mobiil on väljas, aga vasta sa. - Olgu.
Arvatavasti peaksimegi tänaseks lõpetama.
Tõesti? Sest me ei pea...
Máximo kuuleb.
Sellega läheb vaid üks hetk. Oota korraks.
Head ööd, Máximo.
Ei.
No mida?
Ma olen rumal mees!
Keerasin Juliaga kihva.
Seega selle asemel, et oma viimasel päeval Acapulcos temaga hommikust süüa,
istun ma siin teie, naljaninadega.
Iga kord, kui saaksin Juliaga õige otsuse teha, astun ämbrisse.
Miks, Hugo? Kas mineviku kordamine on vältimatu?
Noh, maailma ajalugu teades...
Oli suure orkaani järgne hommik
ja kõik koristasid eelmise päeva segadust.
- Sa langesid tema loo lõksu. - Jah.
Taevas oli selgem, kui mu pere naasis koju pärast bussijaamas tormivarjus olemist.
Memo ja Lorena tähistasid oma teist tavatut abieluettepanekut.
CHAD DAVIES PEADIREKTOR
Ja Chad jätkas peadirektori töö omaks võtmist.
Kõik oli taas tavapärane,
kui eirata pisiasja, et ma olin kõik ära rikkunud.
Minu tõttu varastas Alejandro Vera saladuste raamatu ära.
Ja tahtsin seda meeleheitlikult tagasi.
Máximo.
Astu edasi.
Võta istet.
Härra? Vabandust, ma tahtsin...
Mitte enne, kui kauss lõpetab.
Nüüd.
Tunnen end palju rahulikumalt
ja keskendatult.
Kuidas saan aidata, Máximo?
Ma tean, et võtsite don Pablo kabinetist logiraamatu,
ning ma väga, väga, väga, väga vajan seda tagasi.
Väga palju „vägasid“.
Aga ma ei anna seda tagasi.
Kuid te varastasite selle. Illegaalne ju.
Illegaalne?
Illegaalne nagu külaliste kohta konfidentsiaalse info kogumine?
Või illegaalne nagu nende saladustega külaliste šantažeerimine?
Aga ma aitasin teid hr Delgadoga. Milleks on teile raamatut veel vaja?
Pärast teatud asjaolude ilmnemist
otsustasin ma siinse paiga omandistruktuuris muudatusi teha.
Personal jääb paika,
aga Diane ja don Pablo lahkuvad päeva lõpuks.
Mida? Aga te ei või lihtsalt...
Sa tekitad minus taas ärevust, Máximo.
Härra Vera...
Kas tead, mida on edukaks äriks vaja, Máximo?
Kui palju sa meie välimusega mehi maailmas edukana näed?
Kui ma pean mida iganes tegema, et keda iganes alistada,
siis ma teen seda.
Lugu ei pidanud nii minema.
Kelle lugu?
Sinu lugu, Máximo?
Või nende lugu?
Sinu ustavus Diane'ile ja don Pablole on imetlusväärne,
kuid ebamõistlik.
Võid nüüd lahkuda.
Minge ära.
Sara kurvastas endiselt Aida pärast
ning ema üritas kõigest väest tema tuju tõsta.
- Meil on vapustav uudis! - Kolime New Yorki?
Meil on veidi vähem vapustav uudis!
Su hinnetelehel on kõik viied!
Ma ju lubasin sind Las Colinasesse tähistama viia, kui kõik viied saad.
Ütlesid seda sarkastiliselt, eeldades, et nii ei juhtu eal.
Ent siin me oleme.
No pole vaja midagi teha. Ma tahan kodus õppida.
Milleks? Said juba kõik viied.
Järgmiseks debatiks.
See on mitme kuu pärast. Mida temaga tegid?
Ma ei tunne oma tütart ära!
Ma ei vaja uhket õhtusööki.
Nüüd, mil armastus on mu jaoks surnud
ja see osa mu elust on igaveseks läbi,
vajan ainsa asjana vaid neid raamatuid.
Ja neid õhupalle.
Vähemalt õhupallid meeldisid.
Máximo!
Lõpuks ometi austad meid oma kohaoluga.
Ega see orkaan enda järelt korista. Seega hakka oma osa tegema. Kihku-kähku!
Dulce, ma olen sinu ülemus. Sina mind ei kamanda.
Veel mitte, aga kunagi küll.
- Varsti. Väga varsti. Nii varsti! - Olgu.
Mul polnud Dulce mängude jaoks aega.
„Olgu“?
Pidin enda teost oma parimatele sõpradele rääkima.
Ma kujutasin seda kõike palju lõbusamalt ette!
Õnneks sõbrad reageerisid hästi.
Máximo, hull oled? On mingi saladuste raamat
ning sa andsid selle hr Verale? See on kohutav!
Jah, kohutav. See võis mu elu halvim tegu olla.
Kahtlemata!
Kas selles saladuste raamatus on palju kuulsusi või...
Keskendume sellele, kui kohutav ma olen.
Mina olen sellele keskendunud.
Kuidas võisid nii teha? Pärast kõike, millest rääkisime.
Osa sellest juhtus siiski enne meie vestlust...
Vabandust, ma eksisin. Ja nüüd on saladuste raamat Vera sviidis
nagu pomm, mille ta õhib.
Ja on alles pomm!
Ma lihtsalt uudishimust küsin: kas selles on Linda Hamilton? Duran Duran?
Kas on olemas ka Mrs. T?
Oot. Su sõnul on raamat praegu hr Vera sviidis?
Ehk saame selle tagasi,
- enne kui ta seda kasutab? - Aga Veral on turvamees.
Mis siis? Diane on mu heaks nii palju teinud.
Raamatu tagastamine on vähim, mida teha saame.
Ja nii algas 1985. aasta suur saladuste raamatu vargus.
Alejandro sviit on liiga kõrgel, et aknast sisse ronida.
See tähendab, et peame eesuksest sisenema.
Ma oskan tähelepanu tõmmata.
Mina olen diversioon.
Appi! Palun aidake!
Ma ei taha kellelgi töö tegemist segada,
aga pagasikäru kukkus mu peale
ning nüüd ma ei pääse väga raskete ja väga tõeliste kottide alt välja.
Palun aidake, keegi! Eriti kui olete turvatöötaja kogemustega.
Vabandust, ma pole midagi tellinud.
No hea uudis on see,
et menüüs on teisigi asju.
Stopp! Miks sa pead nii seksikalt riides olema?
On see tõesti vajalik?
Ma pean kuidagi tema tähelepanu püüdma. Ja olen alati tahtnud Bondi-tüdruk olla.
Seega kannata ära!
Sa ju pidid turvameest koridoris hõivama!
Jah, aga tal võib kaksikvend olla.
Issake.
Ey!
Julia, nüüd!
- Hakkama saime! - Tõepoolest.
Oot, sa mõrvasid hr Vera?
Sa mõrvasid Alejandro Vera?
Máximo!
Olen sind kõikjalt otsinud, Máximo.
Mida iganes te plaanite, ärge seda tehke.
Aga peame saladuste raamatu tagasi saama, enne kui on hilja.
Juba ongi hilja.
Hr Vera räägib praegu Diane'iga.
Mida? Ei.
Don Pablo, ma pean sulle midagi ütlema. See kõik on minu süü...
Ma juba tean, Máximo.
Juba eile teadsin.
Aga enam pole parata.
Vabandage nüüd mind.
Ma pean paari tunniga lahkumiseks valmistuma.
Täna on ka minu viimane päev.
DIANE DAVIES - TEGEVJUHT
Miks sa arvad, et ma tean midagi
sellest totrast raamatust või et olen sellega seotud?
See võib olla väljamõeldis, don Pablo pooleliolev romaan.
Ta on väga loov.
Kord täitis ta jõuludeks vestibüüli lumega ja rikkus äärepealt põranda ära,
- aga asi oli siiski seda väärt. - Ma imetlen su kindlameelsust, Diane.
Probleem on selles, et raamatus olen ka mina.
Detailidega, mida vaid sina teaksid.
Detailidega, mida ma rääkisin sulle enda arust intiimsel õhtusöögil.
Nüüd ma mõistan, mis toimub.
Asi on selles, et ma su lähenemiskatseid tõrjusin.
Väga isane sinust.
Üldsegi mitte, Diane.
Sa tahtsid meie suhte tööalasena hoida ning ma pean sellest lugu.
Aga asi on sedasi, et nii ma tööd teengi.
Sul on valikuvõimalusi.
Esimene: ma ostan ära su osaluse hotellis õiglase turuväärtusega.
Maksan lausa 10% rohkem, et tundeid ei riivaks.
Sa võid lahkumise põhjuseks öelda, mida iganes tahad.
Mida iganes tahan? Kas tõesti?
Teine valikuvõimalus: ma räägin su teost kogu maailmale.
Su maine oleks rikutud
ning hotell kaotaks külalisi ja laostuks,
mis laseks mul sind sandikopikate eest välja osta.
Ütle siis mulle, Diane,
kumma sa valid.
Uskumatu, et Diane ja don Pablo lahkuvad.
Oot.
Diane on mu poe omanik. Kas ka mina pean siis lahkuma?
Vaevalt tahaks hr Vera üht hotelli tulusaimat osa kaotada.
Ta jätab personali alles.
See on väikegi kergendus.
Noh, vähemalt oleme teineteisele toeks.
Noh, asi on sedasi, et ma panen ameti maha.
Kõik juhtus vaid seetõttu,
et ma kartsin operatsioonide juhi kohta Dulcele kaotada.
Olin valmis tema peatamiseks kõike tegema...
- Ei. - ...isegi reetma oma mentori
- ja sõbra. - Kallis Máximo,
- see oli õnnetus. Sa ei tahtnud... - Jah. Aga vaata siiski, mida ma tegin.
Mulle ei meeldi isik, kelleks olen muutumas.
Ta ei meeldi sulle ka.
Ja kui ma siia jään, siis olukord vaid halveneb.
Seega ma marsin täna Vera juurde ja ütlen talle, et mulle aitab.
Ja seetõttu ma teangi, et sa oled minu jaoks õige mees.
- Te lihtsalt sobite kokku, Tío. - Ja ta tahtis, et sa oleksid parim sina.
Usu mind, ma tean.
Joe, enne kui lahkume, kas võiksid ehk...
Olen sinust sammu võrra ees, boss.
Ma sunnin vastuvõtulauatüüpi ütlema, kus Julia on.
Kasvõi Halva Joena.
- Mis see Halb Joe on? - Sa ei taha teada.
Äkki ma ei leia uut töökohta?
Äkki pean hakkama rannas pirukaid müüma?
Küllap need oleksid maailma maitsvaimad pirukad.
Või siis hakkad juhatama ühte mu butiikidest kogu maailmas.
Jah! Ma valin Pariisi.
Hästi, aga Milano oleks parem valik.
Hei, tuvikesed!
Diane kutsus kogu personali vestibüüli.
Asi tundub tähtis.
Ma ei suuda jõllitamist jätta.
Olen justkui hoopis teise naisega abielus.
Mitte et seda tahan. See oled justkui sina, aga parem.
Mitte parem. Erinev. Aga ka samasugune.
Tahan öelda seda, et ma armastan Nora kõiki versioone.
Pole viga, ma tean.
Ütleme nii, et mul on enda jaoks rohkem aega olnud.
Aitäh, mu arm.
Miks me siia tulime? Ütlesin ju, et tähistada pole vaja.
Ma võinuksin kodus ülejääke süüa.
Ülejääke pole enam. Mul läks õhtul kõht tühjaks. Vabandust.
Tere, Sara.
Mul on nüüd veekindel marker kaasas,
seega numbrid maha ei tule.
Su ema selgitas mulle kõike.
Ema, sa korraldasid selle?
Kullake, tühiasi.
Tegelikult polnud see päris tõsi.
Asja oli väga raske korraldada.
- Kas see on Aida kodu? - Halloo, Aida kodu?
Kas see on Aida kodu? Vabandust. Tänan.
Mu ema ja Esteban üritasid kogu päeva Aidat leida.
Nad panid ta pooliku numbri lõppu 000 ja hakkasid järjest valima.
Halloo, Aida kodu?
Kas see on Aida kodu?
Halloo, Aida kodu?
- 692-ni jõudes said nad viimaks ta kätte. - Aida?
Halloo! Tere, Aida. Mina olen Sara ema.
Vau.
Tere!
Mida teie siin teete?
Mis mõttes? Tulime Sara üllatusõhtusöögile.
Sa lubasid meile parimat lauda. Mäletad?
Nüüd mäletan.
Vabandust, siin on pöörane päev.
- Tähelepanu, kõik! - Lähme!
Palun pöörake pilgud teisele korrusele.
Diane Davies!
Tere, mu kaunid kullakesed!
Ma tahtsin esimesena teile kõigile teatada,
et kuigi ma armastan igaüht siin ruumis
ja olen nautinud väga oma aega Las Colinases...
on mul nüüd aeg edasi minna ja kuurordist lahkuda.
Mis juhtus?
Aga ärge kartke, sest see pole lõpp,
vaid pigem uus algus.
Ma otsustasin jääda Acapulcosse
ning avada naiste poolt juhitavate naiste võimlate ja tantsustuudiote keti,
et saaksime kõik end parimana tunda
ja ennast teostada.
Jess!
Hiljem selgitan, mu arm.
Ootan pikisilmi.
Ja nüüd, mil ma enam Las Colinast ei juhi...
saan täie mugavusega teha järgmist.
Ma olen väga kaua oodanud, ütlemaks,
et ma armastan sind, Diane Davies.
Ja nüüdsest olgu ma tuntud kui teisi naisi eirav Héctor.
Tänane õhtu pole kurvastamiseks,
vaid tähistamiseks. Ja teeme seda uue omaniku kulul.
Seega täname hr Verat nende langustide ja kaaviarimägede eest.
Ja mu viimane tegu Las Colinase omanikuna
oli palgata uuesti üks armastatud töötaja, kes väga heldelt valab.
Daamid ja härrad, Beto on tagasi!
Beto! Beto!
Ja täna saate vaid kalleimaid jooke, maja kulul!
Preili Diane.
Mõnedele jääb meelde teie stiil või vägev iseloom,
aga mina ei unusta teie inimlikkust.
Gracias, preili Diane.
Oi ei. Mitte sina.
Ma pole veel selleks valmis.
Mu tähtsaim töö oli sinu ja kuurordi kaitsmine.
Palun vabandust, et sind alt vedasin.
Jabur jutt, don Pablo.
Me oleme koos siin kogu edu nautinud tänu sinule
ja vahel ka tänu meie raamatule.
See oli meile kasulik.
Kuni enam polnud.
Aga meil oli siin tore, eks?
Kohe kindlasti.
Kas tahad midagi, mu arm?
Ei, aitäh. Mul pole kõht tühi.
Juba paar päeva pole olnud.
Vaid veidrat iiveldust olen tundnud.
- Sa oled rase. - Mida?
Kust sa veel seda võtad?
Ma olen su tädi ja tean asju.
Ja kui sinu ema oli rase,
maitses talle jalapenomarinaad.
See kõlab tõesti maitsvalt!
Ey.
Mu pere tulek ja Diane'i suur teadaanne olid mind pidurdanud,
aga aeg oli Vera üles otsida ja talle mu plaanidest rääkida.
Kui ta just ise mind enne üles ei otsi.
Máximo, siin sa oledki. Naudid perega pidu, jah?
Tegelikult soovin teiega rääkida...
Ebaviisakas oleks praegu sind perest lahutada.
- Meeldiv tutvuda. - Väga meeldiv.
Küllap olete tema üle väga uhked. Töökas, pühendunud, ustav noormees.
Te olevat suuresti teda üksi kasvatanud, donja Nora. Väga muljet avaldav.
See soeng on muljet avaldav...
Jah, Máximo on kõike seda.
Kahjuks tuleb hotellis selle üleminekuperioodi ajal muudatusi teha.
Muudatusi, millega mõnel on ehk raske leppida.
Seetõttu loodangi, et teie poeg on mu kõrval
uue operatsioonide juhina.
Mis sa arvad siis,
don Máximo?
Kas jätad meid kõiki ootusärevusse?
Ma ei arvanud, et see juhtub nii.
Ning ma tean, mida Juliale ütlesin, aga see oli nii kaua mu unistus olnud.
Jah.
Jah, olen nõus.
Me hakkame koos suuri tegusid tegema. Viime selle paiga uutesse kõrgustesse.
- Lasen teil tähistada. Vabandage mind. - Tänan!
Operatsioonide juht.
Hei, don Máximo!
Ay, ei. See kõlab veidralt.
Tubli, Bruce. Springsteen? Sest sa oled Boss?
Mu peas kõlas see paremini.
Julia, on ju põnev?
Jah, muidugi.
Seda ta ju alati tahtiski, eks?
Mida sain öelda? Kõik on siin...
Nora, see kleit näeb su seljas võrratu välja!
Suur tänu!
Selle tegi vapustav disainer, keda ma tunnen.
Mis teoksil, Julia, Máximo, Máximo pere? Mis siin toimub?
Sa müüsid kuurordi maha sellal, kui ma kestlikke papaiasid hankisin?
Mida paganat, ema?
- Seda on küll raske seedida... - Ei.
Kaabeltelevisiooni on raske seedida. See siin on hullumeelsus.
Kui hr Vera sunnib sind lahkuma, siis ma lahkun ka.
On veel mägesid, mille otsa ronida, ja teekondi, mida läbida.
- Teekondi või teekondasid? - Kuula mind.
Minu aeg siin on läbi, meeldigu see mulle või mitte.
Aga sina just leidsid oma koha Las Colinases.
Sa ei tea, kui väga see mind rõõmustab. Seega sina ei lähe kuskile!
- Aga... - Ei mingeid agasid.
Ma sundisin Verat lubama, et jätab su tööle.
Ning ausalt öeldes vajan ma siin oma meest,
kes nuhiks Vera järel, et tema esimese apsaka korral
saaks kuninganna naasta ja oma lossi tagasi võtta.
Lossi?
Kõlab nii veidralt, ema. Sa räägid täpselt nagu Héctor.
Õigus jah.
Ma pean sulle veel midagi rääkima.
Sa ei pea mind papaks kutsuma. Veel mitte.
Ema!
Vabandust.
Don Máximo.
Hei.
Tahan sulle öelda, et parim tuli võitjaks.
Ma ilmselgelt panustasin valele hobusele. Või hobustele.
Seega
ma võtan oma asjad ja lahkun.
Stopp.
Ma võin kunagi seda otsust väga kahetseda, aga sa ilmselgelt oled valmis
selle töö nimel tegema asju, mis mind heidutavad.
Hea boss vajab alati korralikku paremat kätt,
kedagi, kes suudab töö vastumeelsemate osadega tegeleda.
Ning ma ei tea kedagi, kes oleks sinust vastumeelsem.
Tänan.
Seega operatsioonide juhi asetäitja koht on sinu päralt, kui tahad.
Oot, kas sa räägid tõsiselt?
Muidugi.
Au oleks aidata sind kõigega, mida vajad.
Seda on tore kuulda.
Sest mõistsin, et sa ei teinud seda tööd, milleks sind algselt palgati.
Seega hakka peo jaoks nõusid pesema.
Seejärel räägime. Kihku-kähku!
Don Pablo, palun oota!
Kas sa tõesti lihtsalt sõidad päikeseloojangusse?
Ei, sest päike loojub ookeani kohal.
Ja teame ju mõlemad, et hüvastijätud mulle ei meeldi.
Palun vabandust, härra.
Kogu kahju pärast, mida tekitasin. Sa ei peaks siit sedasi lahkuma.
Küll ma tulen toime.
Mu aeg Las Colinases oli nagunii lõpule jõudmas.
Olen elevil, sest saan oma allesjäänud aja enda poja ja pojapojaga veeta.
Aga ma vedasin sind alt. Reetsin mehe,
- kes oli mulle isa eest. - Máximo.
Tahtsin vaid, et sa oleksid võimeline
tegema raskeid otsuseid, mis selle tööga kaasnevad.
Ma hetkeks kahtlesin, kas saad hakkama.
Ja see poleks olnud halb.
Aga sa tõestasid, et ma eksisin.
Sa nägid, mida tahtsid, ja võtsid selle.
Ma olen su üle uhke.
Kuidas ma seda ilma sinuta teen?
Küll tuled toime.
Ütlesin Alejandro Verale sama, kui sind sellele kohale soovitasin.
Loodan vaid, et see amet vastab kõigile su ootustele...
don Máximo.
Võta.
See oli ühe ajastu lõpp.
Aga ka terve uue peatüki algus.
Ja mina, Hugo...
Kui tahate edasi rääkida, peate seda mujal tegema.
Hommikusöögi viimane tund on...
Vaid eliitliikmetele.
Ma tean. Lihtsalt, ma pole veel Juliat näinud ja...
Sa ei hooli. Eks?
Olgu, Hugo. Läki.
Ma ei suuda uskuda, et see paik oli su jaoks nostalgiline.
Ma ei suuda ka seda uskuda.
Aga selline on tegelikkus.
Asjad muutuvad.
Ju idee Las Colinasest oli lihtsalt reaalsusest parem.
Aga see polnud alati nii.
Las Colinas oli kunagi maagiline.
Siin leidsid aset mõned mu elu parimad hetked.
Paljude teiste jaoks ka.
Meh. Kahjuks ei saa ajas tagasi minna.
Tore oleks. Või mis, Hugo?
Oleks jah.
Tule!
Siin sa oledki! Ma olen sind tund aega otsinud.
Sa said check-out'iga hilinemise eest trahvi.
Aga muidugi! Meil oli tegemist.
- Nüüd otsime Juliat. - Ta tegi check-out'i pool tundi tagasi.
- Mida? Miks sa mulle ei öelnud? - Ütlesin. Mitu sõnumit saatsin.
Sõnumite saatmine ebaõnnestus. Vajan ehk uut rändluspaketti.
Hiljem karjun su peale. Praegu peame jõudma Juliani, enne kui ta ära lendab.
Lennujaama tormamine kõlab küll vahvalt,
aga kergem oleks ju Juliale messida, et ta peatuks.
Kus su romantilisus on? Pealegi ei küsinud ma tema numbrit.
- Kes nemad on? - Dublandid.
Miljardär peab alati olema valmis kiirelt lahkuma. Igaks juhuks.
Meil pole aimugi, kui kaugele on Julia jõudnud.
Ja Acapulco liiklus võib praegusel kellaajal jõhker olla, nii et...
- Paistab, et käes on kopteriaeg. - Lahe.
Vastuvõtulauatüübi sõnul viib must sedaan Julia lennujaama.
Kas keegi teda näeb?
Kas ta on juba maanteel?
Vastuvõtulauatüüp messis taas.
Ta võis mulle vale info anda.
Olgu, kopterit polnudki ehk vaja.
LAS COLINAS HOTELL & KUURORT
Julia!
Arvasin, et sa lahkusid!
Ma pean sulle midagi rääkima!
Sa vist tegid selle selgeks kopteri ja kõigega!
Tagantjärele mõeldes oleksin pidanud golfikäruga sõitma!
Mida?
Kas sa ei taha oodata, kuni tiivikud seiskuvad?
Ei!
Ma kardan, et kui ma seda praegu ei ütle, ei saa ma enam iial uut võimalust!
Ning ma tõesti...
Vau.
Need seiskuvad kähku.
Jah.
Kuule...
Nüüd on peaaegu liiga vaikne.
Máximo, vabandust. Pean tõesti minema.
Olgu. Hei, ma räägin kiiresti.
Olgu.
Kõigist mu elu vigadest oli sinu kaotamine kahtlemata suurim.
Ja enne kui lasen sul taas mu elust lahkuda,
pean sulle ütlema...
et ma ostsin just Las Colinase ära.
Mida?
Hotelli.
Pidin seda tegema.
Peamiselt seetõttu, et ma vihkan selle hommikusöögi bufeed.
Vau, olgu. See oli impulsiivne.
Aga küllap on sul palju alluvaid, kes aitavad paiga
taas võrratuks muuta. Olgu.
Vaata, asi ongi sedasi, et paika ei muuda mu alluvad,
vaid mina.
Julia...
Las Colinases olid mu elu kõige õnnelikumad ajad.
Seega jätan ma enda firmade juhtimise oma parema käe hoolde,
et saaksin ise Las Colinase uuesti üles ehitada.
Ehk aitavad mind mu tütar...
ja üks teatud tippdisainer.
Kui sa oled huvitatud.
Ole ikka.
Julia.
Sul küll on juba suur täisväärtuslik elu,
aga võiksime siin veidi koos aega veeta,
kui sulle sobib, muidugi,
ja vaadata, kas saame taas selle koha leida.
On sul aimu ka, kui palju värvi sa vajad,
et kogu paika taas roosaks värvida?
Kas sa oled siis nõus?
Mina võin oodata, aga sul on nüüd publik.
Kuidas kostad, Julia?
Me mõlemad teame,
et see lugu pole kaugeltki läbi.
Tõlkinud Silver Pärnpuu