- Derovre gav du mig Jane Eyre. - Vel den eneste bog, du har læst.
Og der gemte jeg mig tit bag planten
for at se dig arbejde i receptionen. Du anede det ikke.
Jo, jeg gjorde. Alle vidste det. Diane foreslog mig at få et polititilhold.
Gjorde hun?
Wow. Tænk engang, at min første butik er endt sådan.
Men de gamle minder om, hvad det her engang var,
er stadig herinde.
Tror du, det er muligt at vende tilbage til den tid i vores liv?
Og genskabe nogle af de følelser?
Det ved jeg ikke, Máximo.
Der er gået så mange år. Så meget har forandret sig.
- Vi har forandret os. - Men dem, vi er indeni...
- ...er måske stadig de samme? - Det er en meget romantisk forestilling.
Jeg må sige...
...at det er dejligt at se dig. Du befinder dig vist godt.
Skal du ikke tage den?
Nej. Nul. Jeg mener, det...
Det er bare mine forretningspartnere, som ved, jeg er på ferie,
og kun må ringe i nødstilfælde.
Så... måske burde jeg tage den.
- Nej. Men... måske? - Tag den bare.
Jeg lægger sidste hånd på min nye butik i Milano,
- og min telefon er slukket, men værsgo. - Okay.
Vi må også hellere sige godnat nu.
Synes du? For det behøver vi ikke... Det er Máximo.
Det tager kun et øjeblik. Vent lidt...
- Godnat, Máximo. - Nej...
Hvad?
Jeg er en dum, dum, dum mand.
Det mislykkedes med Julia.
Så i stedet for at spise morgenmad med hende min sidste dag i Acapulco
sidder jeg her med jer to klovne.
Hver gang jeg skal træffe et valg med Julia, vælger jeg forkert.
Hvorfor, Hugo? Er fortiden tvunget til at gentage sig selv?
Hvis du kender verdenshisto...
Det var morgenen efter den store orkan.
Alle var i gang med at rydde op.
- Du gik lige i fælden. - Ja.
Alt så lysere ud,
da min familie vendte hjem efter at have søgt læ for stormen på busstationen.
Memo og Lorena fejrede deres andet usædvanlige frieri.
Og Chad påtog sig rollen som rigtig administrerende direktør.
Alt var normalt igen.
Bortset fra den lille detalje, at jeg havde ødelagt alt.
På grund af mig havde Alejandro Vera stjålet Hemmelighedernes Bog.
Jeg var desperat efter at få den tilbage.
Máximo. Kom ind.
Sæt dig ned.
Señor, undskyld. Jeg ville...
Ikke før skålen holder op med at klinge.
Nu.
Jeg er mere rolig. Mere fokuseret.
Hvad kan jeg gøre for dig?
Jeg ved, at De tog notesbogen fra don Pablos kontor.
Jeg er virkelig, virkelig, virkelig nødt til at få den.
Det var mange "virkelig".
Men du får den ikke.
De stjal den jo. Det er ulovligt.
Ulovligt?
Ulovligt, som når man gemmer hemmelige oplysninger om sine gæster?
Eller ulovligt, som når man bruger disse oplysninger til at afpresse dem?
Jeg hjalp Dem jo med señor Delgado. Hvad vil De ellers med den?
Jeg er blevet opmærksom på nogle ting,
så jeg er nødsaget til at foretage visse justeringer i ejerstrukturen.
Personalet bliver,
men Diane og don Pablo er væk, inden dagen er omme.
Hvad? De kan da ikke...
Nu gør du mig ophidset igen.
Señor Vera...
Ved du, hvad det kræver at få succes?
Hvor mange mænd, der ligner os, ser du på topposter i verden?
Uanset hvad jeg er nødt til at gøre for at vinde over uanset hvem,
så gør jeg det.
- Sådan skal historien ikke slutte. - Hvilken historie? Din, Máximo?
Eller deres?
Din loyalitet over for Diane og don Pablo er beundringsværdig, men tåbelig.
Du finder selv ud.
Gå væk.
Sara var stadig knust over Aida,
og min mor gjorde alt for at muntre hende op.
- Vi har en fantastisk nyhed! - Flytter vi til New York?
Vi har en knap så fantastisk nyhed!
Du har fået topkarakter i alt!
Jeg lovede, at hvis du fik det, skulle det fejres på Las Colinas.
Det var sarkastisk, fordi du ikke troede, det ville ske.
Men her står vi.
Vi behøver ikke lave noget. Jeg skal også læse.
- Du har jo fået karakterer. - Til min næste debat.
Der er måneder til. Hvad har du gjort? Min datter er ukendelig!
Jeg behøver ikke en fin middag. Nu, hvor kærligheden er død for mig,
og den fase af mit liv er forbi, har jeg kun brug for mine bøger.
Og ballonerne.
Hun blev glad for ballonerne.
Máximo!
Endelig gør du os selskab.
Den orkan rydder ikke op efter sig selv. Giv en hånd med. Kom så!
Jeg er din chef. Du kan ikke give mig ordrer.
Ikke endnu. Men en dag.
- Snart. Meget snart. - Okay.
- Jeg havde ikke tid til Dulces numre. - Bare okay?
Jeg måtte fortælle mine venner, hvad jeg havde gjort.
Det var meget sjovere inde i mit hoved!
De tog det pænt.
Er du vanvittig? Hemmelighedernes Bog? Og señor Vera har den? Frygteligt.
Ja, det er frygteligt. Nok det værste, jeg har gjort.
Totalt.
Er der mange berømtheder i Hemmelighedernes Bog?
- Fokuser nu på, hvor frygtelig jeg er. - Jeg er meget fokuseret.
Hvordan kunne du? Efter alt det, vi talte om.
Noget af det skete, før vi talte sammen.
Undskyld. Og nu ligger bogen i señor Veras suite som en tidsindstillet bombe.
Og hvilken bombe!
Jeg er bare nysgerrig.
Står der noget om Linda Hamilton? Duran Duran? Findes der en mrs. T?
Vent. Sagde du, at bogen ligger i señor Veras suite?
- Vi kan hente den. Før han bruger den. - Señor Vera har vagter.
Og hvad så? Diane har gjort så meget for mig.
Vi må i det mindste prøve.
Og således begyndte Det Store Hemmelighedernes Bogkup 1985.
Suiten ligger for højt til, at vi kan kravle ind ad vinduet.
Vi er altså nødt til at gå ind ad døren.
Jeg er god til at få opmærksomhed. Jeg kan være afledningsmanøvren.
Hjælp! Hjælp mig!
Jeg vil ikke forstyrre nogen i deres arbejde, men bagagevognen væltede,
og nu kan jeg ikke komme ud fra de meget tunge, rigtige kufferter.
Hjælp, en eller anden! Især hvis du har erfaring med sikkerhed.
Undskyld, jeg har ikke bestilt roomservice.
Så er det jo godt,
at der er andre ting på menuen.
Stop. Skal du være så sexet? Er det virkelig nødvendigt?
Jeg er jo nødt til at aflede ham. Jeg har altid villet være Bond-pige.
Hør nu bare efter.
- Tog du dig ikke af vagten på gangen? - Jo, men måske har han en tvilling.
Hold da op.
Hallo!
Julia, nu!
- Vi gjorde det! - Nemlig.
Vent, har du myrdet mr. Vera?
Har du myrdet Alejandro Vera?
Máximo?
Jeg har ledt efter dig overalt.
Hvad I end planlægger, så lad være.
Vi må have fat i Hemmelighedernes Bog, før det er for sent.
Det er allerede for sent.
Mr. Vera taler med Diane lige nu.
Hvad? Nej.
Don Pablo, jeg må fortælle dig noget. Det hele er min skyld...
Det ved jeg godt, Máximo. Jeg har vidst det siden i går.
Men sket er sket.
I må have mig undskyldt.
Jeg har kun et par timer til at få styr på alting.
I dag er også min sidste dag.
Hvorfor tror du, jeg ved noget som helst om den fjollede bog?
Måske er det ren fiktion. En roman, don Pablo skriver på.
Han er meget kreativ.
Han fyldte engang lobbyen med julesne, så gulvene tog skade.
- Men det var det hele værd. - Jeg beundrer din overbevisning.
Problemet er, at jeg optræder i bogen.
Med detaljer kun du kender til.
Ting, jeg fortalte dig under en middag, jeg troede var fortrolig.
Nu forstår jeg, hvad der sker.
Det er, fordi jeg afviste dine tilnærmelser.
Hvor utroligt mandigt af dig.
Overhovedet ikke, Diane.
Du kaldte det selv "ren forretning", og det respekterer jeg.
Sagen er bare, at det er sådan her, jeg driver en forretning.
Så du har to muligheder.
Enten køber jeg din andel af hotellet til en rimelig markedsværdi.
Jeg lægger ti procent oveni for venskabets skyld.
Du fortæller personalet, hvad du vil, og rejser på egne betingelser.
"Egne betingelser"? Virkelig?
Eller også fortæller jeg hele verden, hvad du har gjort.
Dit omdømme bliver smudset til,
gæsterne vil vende dig ryggen, og hotellet går fallit.
Derefter kan jeg købe dig ud til spotpris.
Så du bestemmer, Diane. Hvad vælger du?
Tænk, at Diane og don Pablo rejser.
Vent. Diane ejer min butik. Ryger jeg så også?
Señor Vera lukker næppe en af de mest indbringende butikker.
- Og han fyrer ikke personalet. - Trods alt.
Nå, i det mindste har vi hinanden.
Jah... det er en anden ting, Julia. Jeg siger op.
Det her skete kun, fordi jeg var bange for, at Dulce blev driftsleder.
Jeg ville gøre alt for at stoppe hende. Oven i købet svigte min mentor.
- Og ven. - Máximo, min skat.
- Det var jo et uheld. - Ja, men se, hvad jeg har gjort.
Jeg kan ikke lide den, jeg er blevet. Det kan du heller ikke.
Hvis jeg bliver her, bliver det kun værre.
Så i dag går jeg ind til Vera og fortæller ham, at jeg siger op.
Og derfor ved jeg, at du er den rigtige mand for mig.
- I passer bare sammen, tío. - Hun ønskede det bedste for dig.
Tro mig, det ved jeg godt.
Joe, før vi tjekker ud, ville du så have noget imod...
Jeg har allerede en plan, chef.
Jeg lokker ud af receptionisten, hvor Julia er,
om jeg så skal bruge Onde Joe.
- Onde Joe? - Du vil ikke vide det.
Og hvis jeg ikke får et nyt job? Hvis jeg må sælge mad på stranden?
Kender jeg dig ret, bliver det meget lækker mad.
Du kan også blive bestyrer i en af mine mange butikker.
- Åh ja. Jeg vælger Paris. - Okay, men den i Milano bliver større.
Hej, turtelduer.
Diane har indkaldt til personalemøde i lobbyen. Det lød vigtigt.
Jeg kan ikke få øjnene fra dig. Jeg er gift med en helt anden kvinde.
Ikke at jeg vil det. Du er stadig dig, men bedre.
Ikke bedre. Anderledes. Men også den samme.
Jeg forsøger bare at sige, at jeg elsker alle slags Nora.
Jeg overrasker også mig selv.
Jeg har fået lidt mere tid til mig selv. Tak, min skat.
Hvad skal vi her? Jeg ville ikke fejre det.
Vi kunne have spist rester derhjemme.
Der er ikke flere rester. Jeg blev lidt sulten i nat. Undskyld.
Hej, Sara.
Jeg tog en sprittusch med denne gang. Så numrene ikke går af.
Din mor har forklaret mig alt.
Har du gjort det?
Det var nemt nok.
Det var ikke helt sandt. Det var faktisk en meget stor opgave.
- Bor Aida der? - Bor Aida der?
Bor Aida der? Undskyld. Tak.
Min mor og Esteban havde brugt en hel dag på at finde Aida.
De begyndte med et nummer, der sluttede med tre nuller.
Hallo, bor Aida der? Hallo, bor Aida der?
- Ved 692 lykkedes det endelig. - Aida?
Hej, Aida. Det er Sara Gallardos mor.
Wow.
Hej med jer.
Hvad laver I her?
Hvad mener du? Vi skulle jo overraske Sara med en middag.
Du skulle skaffe os det bedste bord.
Nå ja, det skulle jeg. Undskyld, det har været en vanvittig dag.
- Hallo, alle sammen. - Kom.
Er I søde at vende blikket op mod næste etage?
Diane Davies!
Goddag, mine dejlige venner.
I skulle være de første til at få at vide,
at skønt jeg elsker hver eneste af jer højt
og har nydt min tid her på Las Colinas til fulde...
...er tiden kommet, hvor jeg må forlade resortet.
Hvad nu?
Men frygt ej, for det er ikke forbi, men blot en ny begyndelse.
Jeg har besluttet at blive i Acapulco
og åbne en kæde af træningscentre for kvinder, drevet af kvinder,
så vi kan få det bedste frem i os alle sammen.
Og tage magten i vores eget liv.
Ja!
- Jeg forklarer senere. - Det glæder jeg mig til.
Og nu, hvor jeg ikke længere er chef for Las Colinas...
...har jeg det så fint med at gøre det her.
Og jeg har ventet meget, meget længe på at sige det her.
Jeg elsker dig, Diane Davies.
Og fra nu af vil jeg gerne kaldes Héctor, Afviseren af andre kvinder!
Men i aften skal vi ikke være kede af det.
I aften skal vi holde fest, og på den nye ejers regning.
Så tak, mr. Vera, for disse bjerge af hummer og kaviar.
Og som min sidste handling som ejer af Las Colinas
har jeg genansat en elsket medarbejder, som altid forstår at skænke op.
Mine damer og herrer, Beto er tilbage!
Beto! Beto! Beto!
I aften drikker vi kun fra øverste hylde! På husets regning!
Ms. Diane.
Mange vil huske Dem for Deres stil og store personlighed.
Jeg vil huske Deres medmenneskelighed.
Gracias, ms. Diane.
Nej nej. Ikke dig.
Det er jeg ikke klar til endnu.
Min vigtigste opgave var at beskytte dig og resortet.
Jeg er ked af at have svigtet dig.
Sludder, don Pablo.
Al den succes, vi har haft her sammen, kan vi takke dig for.
Og en gang imellem vores lille bog.
Den har tjent os godt.
Indtil det var slut.
Men vi har haft nogle gode år, har vi ikke?
Det har vi helt bestemt.
- Vil du have noget, skat? - Nej tak. Jeg er ikke sulten.
Det har jeg ikke været i flere dage. Jeg har bare haft en underlig kvalme.
- Du er gravid. - Hvad?
- Hvordan ved du det? - Jeg er din tante, og jeg ved ting.
Og da din mor var gravid med dig, drak hun vandet fra jalapeño-glasset.
Mh, det lyder lækkert.
Min familie og Dianes besked havde holdt mig tilbage.
Men nu måtte jeg finde Vera og fortælle ham mine planer.
Hvis han da ikke fandt mig først.
Der er du, Máximo. Du hygger dig med familien.
- Señor Vera, kan vi tale sammen? - Jeg skal lige hilse på din familie.
- Goddag. En fornøjelse. - Goddag.
De må være meget stolt af den unge mand. Hårdtarbejdende, flittig, loyal.
Jeg hører, at De har stået for det meste alene. Meget imponerende.
Også en imponerende hårpragt.
Ja, men sådan er han blevet af sig selv.
Hotellet går ind i en overgangsfase, og der vil desværre ske ændringer.
Ændringer, som nogle vil have svært ved at acceptere.
Derfor håber jeg at beholde Deres søn ved min side
som min nye driftsleder.
Så hvad siger du, don Máximo?
Du trækker spændingen ud, Máximo.
Det her var ikke min plan.
Jeg ved, hvad jeg havde sagt til Julia, men det havde været min drøm så længe.
Ja.
Det vil jeg gerne.
Vi to skal udrette store ting sammen. Vi løfter hotellet til nye højder.
- Jeg vil lade jer fejre det. - Tak.
Driftsleder. Hold da op.
Don Máximo!
Nej, det lyder mærkeligt.
Godt gået, Bruce. Springsteen? Fordi du er The Boss?
Det lød bedre inde i hovedet.
Julia, er det ikke spændende?
Jo, selvfølgelig. Det var jo det, han ville.
Hvad skulle jeg sige...
- Nora, den kjole klæder dig så godt. - Ay, tak, min skat.
Det er også en fantastisk designer, der har lavet den.
Hvad, så, Julia? Máximo? Máximos familie? Hvad sker der her?
Har du solgt resortet, mens jeg udliciterede bæredygtig papaya?
- Hvad fanden, mor? - Jeg ved, det er overvældende...
Nej. Kabel-tv er overvældende. Det her er sindssygt.
Hvis mr. Vera fyrer dig, skrider jeg også.
Der er bjerge at bestige. Rejser at drage på.
- Siger man det? Drage på? - Hør her.
Jeg er færdig her, om jeg vil eller ej.
Du har jo lige fundet din rette hylde her på Las Colinas.
Det gør mig så uendeligt glad. Så du skal ingen steder.
- Men... - Ikke noget men.
Vera har lovet at beholde dig.
Og jeg har brug for en mand inden for murene,
som kan udspionere Vera. Lige så snart han dummer sig,
kan dronningen vende tilbage og generobre sit slot.
Slot?
Du lyder mærkelig, mor. Fuldstændig ligesom Héctor.
Nå ja. Der er også noget andet, jeg skal fortælle dig.
Du behøver ikke kalde mig papa. Ikke endnu.
Mor!
Undskyld.
Don Máximo.
Hej.
Jeg ville bare sige, at den bedste vandt. Jeg spillede på den forkerte hest.
Eller heste.
Så...
...jeg vil hente mine ting og tage hjem.
Stop.
Jeg fortryder måske min beslutning, men du har bevist,
at du er villig til at gøre ting, jeg ikke vil.
En god chef har en dygtig nummer to,
som ikke har noget problem med at klare de mere modbydelige opgaver.
- Jeg kender ingen så modbydelig som dig. - Tak.
Så du kan blive assisterende driftsleder, hvis du vil.
Vent, mener... Mener du det?
Selvfølgelig.
Det skal være mig en ære at hjælpe dig.
Det er godt at høre.
Så vidt jeg husker, udførte du ikke den opgave, du blev ansat til.
Så nu kan du vaske op efter festen.
Så taler vi om det. Af sted.
Don Pablo, stop!
Kører du bare væk i solnedgangen?
Solen går ned ude i havet, så nej.
Du ved godt, at jeg ikke kan lide at sige farvel.
Jeg er ked af det.
Alt det, jeg er skyld i. Du burde ikke tage herfra på den måde.
Jeg klarer mig.
Min tid på Las Colinas var alligevel snart forbi.
Jeg glæder mig til at få tid med min søn og mit barnebarn mine sidste år.
Men jeg svigtede dig.
- Du har været som en far for mig. - Máximo.
Jeg ønskede kun, at du blev i stand til at træffe de svære beslutninger.
Jeg var ikke sikker på, at du kunne.
Og det var helt i orden. Men du viste mig det modsatte.
Du så, hvad du ville have, og du tog det. Jeg er stolt af dig.
Hvad skal jeg gøre uden dig?
Du klarer det.
Det sagde jeg også til Alejandro Vera, da jeg anbefalede dig.
Jeg håber bare, det lever op til alt det, du håbede på...
...don Máximo.
Her.
En æra var slut.
Men det var også begyndelsen på et helt nyt kapitel.
Hvad mig selv angik...
Hvis du skal tale mere, må det blive et andet sted.
Den sidste time af morgenmaden er...
Kun for elitemedlemmer. Jeg ved det godt. Men jeg har ikke set Julia endnu, og...
Du er ligeglad.
Kom, Hugo.
Tænk, at du var så nostalgisk over det her sted.
Ja, utroligt.
Sådan er virkeligheden. Ting forandrer sig.
Tanken om Las Colinas var nok bedre end den ægte vare.
Sådan har det ikke altid været. Det her var et magisk sted.
Det dannede baggrund for nogle af mit livs bedste øjeblikke.
Også for mange andre menneskers.
Tja, en skam man ikke kan rejse i tiden.
- Det ville være rart. Ikke, Hugo? - Det ville det.
Kom.
Der er I. Jeg har ledt efter jer i en time.
De tog ekstra for sen udtjekning.
- Selvfølgelig. Vi skulle noget. - Og nu skal vi finde Julia.
Hun er kørt.
- Hvorfor har du ikke sagt det? - Jeg skrev flere sms'er.
De er ikke gået igennem. Jeg skal vist have en ny mobilplan.
Jeg råber ad dig senere. Vi skal fange Julia, før hun flyver.
Jeg ville elske at suse ud til lufthavnen,
men er det ikke nemmere at sende en sms til Julia?
Hvor er du uromantisk!
Og jeg fik ikke hendes nummer.
- Hvem er de? - Lokkeduer.
En milliardær skal altid være klar til at komme hurtigt væk. Hvis nu.
Vi aner ikke, hvor langt hun er nået.
Og trafikken i Acapulco kan være slem på den her tid.
- Jeg tror, vi snupper helikopteren. - Sejt.
Receptionisten sagde, hun blev hentet af en sort bil.
Kan I se hende? Er hun allerede på motorvejen?
Vent, han har skrevet igen.
Han har givet mig forkerte oplysninger.
Okay, så behøvede vi måske alligevel ikke helikopteren.
Julia!
Jeg troede, du var rejst!
Jeg skal fortælle dig noget!
Det har du gjort ret klart med helikopter og alting!
Set i bakspejlet skulle jeg have taget golfvognen.
Hvad?
Vil du ikke vente, til rotoren standser?
Nej!
Hvis jeg ikke siger det nu, er jeg bange for, jeg aldrig får chancen!
Og jeg er...
- Pyh. - Wow.
- De stopper ret pludseligt. - Ja.
Altså...
Nu er det næsten for stille.
- Máximo, jeg er nødt til at køre nu. - Okay okay, jeg skal nok skynde mig.
Okay.
Af alle de fejl, jeg har begået i mit liv, var den allerstørste, at jeg mistede dig.
Og før jeg lader dig forsvinde ud af mit liv igen, skal du vide...
...at jeg lige har købt Las Colinas.
- Hvad? - Hotellet.
Jeg var nødt til det.
Især fordi jeg virkelig hader deres morgenmadsbuffet.
Wow, okay, det er...
Men du har sikkert nogle folk, der kan hjælpe dig med at gøre det flot igen.
Nej, det er nemlig det. Mine folk skal ikke gøre det.
Jeg skal.
Julia...
Det var på Las Colinas, jeg var allermest lykkelig.
Så nu lader jeg mine virksomhedsledere køre mine forretninger,
så jeg får tid til at genopbygge det her.
Måske med hjælp fra min datter.
Og måske fra en vis berømt designer.
Hvis du er interesseret.
Kom nu.
Julia.
Jeg ved godt, du har et travlt liv.
Men måske kunne vi få lidt tid sammen hernede...
Når det passer dig selvfølgelig.
...og se, om vi kunne få stedet til at blive lidt som før.
Er du klar over, hvor meget maling du skal bruge,
hvis alt det skal være lyserødt igen?
Var det et ja?
Jeg kan vente, men du har publikum på nu.
Hvad siger du, Julia?
Vi ved begge to,
at historien langt fra er slut.
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve