Tam jsi mi dala svoji Janu Eyrovou.
Jedinou knihu, cos kdy četl.
A za tou rostlinou jsem se schovával,
abych tě pozoroval při práci na recepci. Tos nevěděla.
Ale věděla. Všichni to věděli.
Diane mi doporučila soudní ochranu.
Opravdu?
No tohle.
U ŽELVÁKA
Co se to z mého obchodu stalo?
Ale vzpomínky na to, jaké to tu bylo,
tady pořád zůstávají.
Myslíš, že je možné vrátit se v čase?
Vzkřísit některé ty city?
Já nevím, Máximo.
Uplynulo tolik let. Hodně se toho změnilo.
My jsme se změnili.
Ale to, kým jsme uvnitř,
se možná nemění.
To zní velmi romanticky.
Musím říct...
že tě ráda vidím.
Zdá se, že se ti daří.
Nevezmeš to?
Ne. Ani náhodou. No, to je...
To jsou jen obchodní partneři, kteří vědí, že mám dovolenou
a že mi mají volat jen v případě nouze.
Takže bych to asi měl vzít?
- Nebo ne. Ale možná jo? - Jen to vezmi.
Já sice musím dokončit návrh své vlajkové prodejny v Miláně,
- ale mobil mám vypnutý. Vezmi to. - Dobře.
Stejně už bychom to měli rozpustit.
Opravdu? Protože nemusíme...
Tady Máximo.
Bude to jen minutka. Moment.
Dobrou noc.
Ne.
Co je?
Jsem takový blbec.
S Julií jsem to pokazil.
Místo abych tu s ní jedl poslední snídani v Acapulcu,
sedím tu s vámi dvěma kašpary.
Všechna svá rozhodnutí ohledně Julie pokazím.
Proč, Hugo? Musí se minulost opakovat?
- Pokud víš něco o světových dějinách... - Ráno po velkém hurikánu
všichni uklízeli ten nepořádek.
- Naběhl sis. - Jo.
Obloha se vyjasnila
a moje rodina se vrátila domů z autobusáku, kde bouři přečkala.
Memo a Lorena oslavovali svoje druhé neobvyklé zasnoubení.
GENERÁLNÍ ŘEDITEL
Chad si nadále užíval svou roli opravdového generálního ředitele.
Věci se vrátily do normálu.
Až na ten detail, že já jsem všechno pokazil.
To kvůli mně Alejandro Vera ukradl Knihu tajemství.
Musel jsem ji dostat zpátky.
Máximo.
Pojď dál.
Posaď se.
Pane? Promiňte, chtěl jsem...
Až ten zvuk ustane.
Teď.
Jsem mnohem klidnější,
vyrovnanější.
Co potřebuješ, Máximo?
Vím, že jste vzal ten zápisník z kanceláře Dona Pabla.
A já ho strašně, strašně, strašně moc potřebuju zpátky.
Těch „strašně“ je tam nějak hodně.
Ale ne, nevrátím ho.
Ukradl jste ho. To je nezákonné.
Nezákonné?
Jako je nezákonné sbírat o hostech důvěrné informace?
Nebo jako je nezákonné je pomocí nich vydírat?
Ale pomohl jsem vám s panem Delgadem. Na co ho ještě potřebujete?
Vyvstaly jisté okolnosti
a já musím upravit strukturu vlastnictví hotelu.
Zaměstnanci zůstanou,
ale Diane a Don Pablo ještě dnes odejdou.
Cože? Nemůžete...
Zase jsi mě rozladil, Máximo.
Pane Vero...
Víš, co je třeba, abys v podnikání uspěl?
Kolik mužů, jako jsme my, je ve světě úspěšných?
Když musím něco udělat, abych někoho porazil, udělám to.
Takhle se ten příběh vyvíjet nemá.
Čí příběh?
Tvůj, Máximo?
Nebo jejich?
Tvoje loajalita k Diane a Donu Pablovi je obdivuhodná,
ale pošetilá.
Cestu ven znáš.
DÍVČÍ SÍLA
Běž pryč.
Sara se trápila kvůli Aidě a máma se ji snažila všelijak rozveselit.
- Skvělé zprávy! - Stěhujeme se do New Yorku?
Máme méně skvělé zprávy!
Máš samé jedničky!
Pamatuješ, jak jsem ti slíbila, že půjdeme slavit do Las Colinas?
To byl sarkasmus, myslela jsi, že jedničky mi nehrozí.
No a vidíš.
Nemusíme slavit. Klidně zůstanu doma a budu se učit.
- Na co? Máš samé jedničky. - Na další debatní turnaj.
Je až za několik měsíců. Cos jí to udělal? Už ji ani nepoznávám.
Nepotřebuju drahé jídlo.
Moje láska skončila a tahle životní fáze je za mnou,
takže už potřebuju jen knihy.
A ty balonky.
Aspoň se jí líbí ty balonky.
Máximo!
Poctíš nás svou přítomností?
Po tom hurikánu se to neuklidí samo.
Tak se začni činit. Šup šup!
Jsem tvůj nadřízený. Nemůžeš mi rozkazovat.
Zatím ne. Ale jednoho dne...
- Brzo. Velmi brzo. Brzičko. - Dobře.
Na její hry nebyl čas.
„Dobře?“
Musel jsem přátelům říct, co jsem udělal.
V mých představách to bylo mnohem zábavnější.
Ale vzali to dobře.
Blázníš? „Kniha tajemství?“
A dal jsi ji panu Verovi? To je strašné.
Ano, je to strašné. Asi to nejhorší, co jsem udělal.
Rozhodně.
Takže v té „Knize tajemství“ je spousta celebrit nebo...
Nezůstaneme u toho, jak strašný jsem?
Já u toho zůstanu, Máximo.
Jak jsi mohl? Po tom všem, o čem jsme mluvili.
Něco z toho se stalo před tím rozhovorem...
Bohužel to byla chyba. Ta kniha je teď ve Verově apartmá
- jako bomba před výbuchem. - Pořádná bomba.
Jen ze zvědavosti...
Píše se tam o Lindě Hamilton? Duran Duran?
O paní Tureaud?
Moment. Ta kniha je teď v apartmá pana Very?
- Třeba ji získáme, než s ní něco udělá. - Vera má ochranku.
A co? Diane toho pro mě hodně udělala.
Musíme se pokusit jí to oplatit.
A tak začala velká loupež Knihy tajemství roku 1985.
Alejandrovo apartmá je moc vysoko. Oknem to nepůjde.
Takže musíme vejít předními dveřmi.
Já umím upoutat pozornost.
Rozptýlím je.
Pomoc! Prosím pomoc!
Nechci vás rušit od práce,
ale spadl na mě vozík
a teď se z těch moc těžkých a moc opravdových tašek nemůžu vyhrabat.
Prosím vás! Obzvlášť pokud děláte ochranku.
Pardon. Pokojovou službu jsem si neobjednal.
Dobrá zpráva je,
že máme v nabídce jiné věci.
Tak dost. Proč budeš oblečená tak sexy?
Je to nutné?
Musím ho rozptýlit. A vždycky jsem chtěla být Bond girl.
Tak spolupracuj.
O ostrahu na chodbě ses měl postarat ty!
Ano. Ale co když má dvojče?
Páni.
Hej!
Julie, teď!
- Zvládli jsme to! - Ano.
Počkat, zavraždila jsi pana Veru?
Tys zavraždila Alejandra Veru?
Máximo!
Všude tě hledám, Máximo.
Ať už plánujete cokoli, nedělejte to.
Musíme dostat Knihu tajemství, než bude pozdě.
Už je pozdě.
Pan Vera mluví s Diane.
Cože? Ne.
Done Pablo, něco vám musím říct. Všechno je to moje vina...
Já vím, Máximo.
Věděl jsem to už včera.
Ale už je to tak.
Teď mě omluvte,
na vyřízení svých záležitostí mám jen pár hodin.
Dnes tu také končím.
Já o té hloupé knize nic nevím a ani s ní nemám nic společného.
Třeba je to fikce. Román, který Don Pablo píše.
Je velmi kreativní.
Jednou na Vánoce naplnil halu sněhem, skoro zničil podlahy.
- Ale stálo to za to. - Obdivuji tvoje přesvědčení, Diane.
Problém je, že je tam záznam i o mně.
S detaily, o kterých víš jen ty.
Jsou tam detaily, které jsem ti říkal u naší soukromé večeře.
Už tomu rozumím.
Děláš to proto, že jsem tě odmítla.
Typicky mužský přístup.
Vůbec ne, Diane.
Chtělas výlučně pracovní vztah a já to respektuji.
A takhle já vedu své podnikání. Tvé možnosti jsou následující.
Buď za férovou tržní cenu odkoupím tvůj podíl v hotelu.
A že jsi to ty, přihodím deset procent navíc.
Řekneš zaměstnancům, co chceš, a odejdeš po svém.
„Po svém?“ To myslíš vážně?
Nebo řeknu celému světu, co jsi udělala.
Tvoji pověst budou vláčet bahnem,
hosté na tebe zanevřou a hotel zkrachuje.
A já pak tvůj podíl odkoupím za pár drobných.
Tak co, Diane?
Jak se rozhodneš?
Hrůza, že Diane a Don Pablo odcházejí.
Moment. Diane vlastní můj obchod. Musím taky odejít?
Pan Vera se nejspíš nezbaví místního zlatého dolu.
I zaměstnanci zůstanou.
Aspoň nějaká úleva.
No, máme jeden druhého.
Víš, Julie. Já dám výpověď.
Tohle všechno se stalo,
protože jsem se bál, že se Dulce stane vedoucí provozu.
Abych ji zastavil, byl jsem schopný všeho.
- Ne. - Dokonce jsem zradil svého mentora
- a přítele. - Máximo, lásko.
- Nebylo to záměrně. Nechtěls... - Já vím. Ale i tak, dopadlo to takto.
Nelíbí se mi, kým se stávám.
A ani tobě se to nelíbí.
Když tu zůstanu, jen se to zhorší.
Tak dnes napochoduju k Verovi a oznámím mu, že končím.
A právě proto vím, že jsi pro mě ten pravý.
Hodíte se k sobě, tío.
- Chtěla, abyste dělal správná rozhodnutí. - Věřte mi, vím to.
Joe, než se odhlásíme, nemohl bys...
Je mi to jasné, šéfe.
Donutím recepčního, aby mi řekl, kde Julia je,
i kdybych musel být zlý Joe.
- Co dělá zlý Joe? - Lepší nevědět.
Co když neseženu práci?
Budu chudák, co na pláži prodává koláče?
Jak tě znám, budou to ty nejlepší koláče na světě.
Nebo budeš manažerem jednoho z mých butiků někde po světě.
No ano. Chci do Paříže.
Fajn, ale lepší flek je Milán.
Ahoj hrdličky!
Diane svolala zaměstnance do haly.
Zní to důležitě.
Musím na tebe zírat.
Jako bych měl jinou ženu.
Ne že bych si to přál. Jsi to ty, ale lepší.
Ne lepší. Jiná. A zároveň stejná.
Chci říct, že se mi líbí všechny verze Nory.
To je dobře, já vím.
Měla jsem v poslední době víc času na sebe.
Díky, lásko.
Co tu děláme? Řekla jsem, že oslavu nechci.
Můžeme si dát doma zbytky.
Zbytky už došly. Včera večer jsem dostal hlad. Promiň.
Ahoj Saro.
Tentokrát jsem vzala lihovku.
Aby se ta čísla nesmazala.
Tvá máma mi všechno vysvětlila.
Mami, to ty?
Zlato, nic to nebylo.
To nebyla úplně pravda.
Bylo to velmi náročné.
- Bydlí u vás Aida? - Je tam Aida?
Nebydlí u vás Aida? Pardon. Děkuju.
Máma s Estebanem hledali Aidu celý den.
Začali posledními číslicemi nula, nula, nula.
Bydlí u vás Aida?
Je tam Aida?
Bydlí u vás Aida?
- U 692 konečně uspěli. - Aida?
Ahoj! Ahoj Aido. Tady Sařina máma.
Ty jo.
Ahoj!
Co tu děláte?
Co tím myslíš? Přišli jsme na tu Sařinu večeři.
Slíbils, že nám seženeš nejlepší stůl, ne?
No jo.
Promiňte, je tu rušno.
- Všichni sem. - Pojďme.
Věnujte prosím pozornost prvnímu patru.
Diane Daviesová.
Dobrý den, drahouškové!
Chtěla jsem, abyste se jako první dozvěděli,
že ačkoli vás mám všechny velmi ráda
a výborně jsem si své období tady v Las Colinas užila...
nastal čas, abych se v životě posunula dál a resort opustila.
Proč?
Ale nebojte se, není všemu konec,
spíše jde o nový začátek.
Zůstanu v Acapulcu
a otevřu si řetězec tělocvičen a tanečních studií od žen pro ženy,
abychom se všechny cítily jako nejlepší verze sebe sama.
A našly svou sílu.
Ano!
Pak ti to vysvětlím.
Nemůžu se dočkat.
A když už teď Las Colinas nepovedu...
mohu udělat následující.
Čekal jsem hrozně, hrozně moc dlouho, abych řekl,
že tě miluju, Diane Daviesová.
A odteď budu znám jako Héctor věrný, k ostatním ženám lhostejný.
Dnes večer nebudeme smutní.
Budeme oslavovat na účet nového majitele.
Děkujeme, pane Vero za ty nekonečné hory humrů a kaviáru.
Jako svůj poslední čin ve vedení Las Colinas
jsem opětovně najala našeho oblíbeného zaměstnance se štědrou rukou.
Dámy a pánové, Beto je zpět!
Beto!
Dnes jen to nejlepší a na účet podniku!
Paní Diane.
Někteří si zapamatují váš styl či velkou osobnost.
Ale já vaši lidskost.
Gracias.
Ale ne. Ne. Ty ne.
Na tohle nejsem připravená.
Mým hlavním úkolem bylo tebe i resort ochraňovat.
Mrzí mě, že jsem zklamal.
Nesmysl, Done Pablo.
Všechen ten náš úspěch byl díky tobě.
A občas i díky té tvojí knize.
Posloužila nám dobře.
Ovšem jen do jisté doby.
Byly to dobré roky, že?
To jistě byly.
Chceš něco, lásko?
Ne, díky. Nemám hlad.
Už to trvá několik dní.
Mám takové podivné nevolnosti.
- Jsi těhotná. - Co?
Jak to můžeš vědět?
Jsem tvoje teta. Vím leccos.
A když byla tvoje máma těhotná s tebou,
milovala nálev od pálivých papriček.
To zní dobře.
No.
Příjezd mé rodiny a Dianino oznámení mě zdržely.
Ale nastal čas vyhledat Veru a říct mu o mých plánech.
Jenže on mě vyhledal jako první.
Tady jsi. Vidím, že si užíváš s rodinou.
Pane Vero, nepromluvíme si v soukromí...
Nechci být nezdvořilý k tvojí rodině.
- Těší mě. - Mě taky.
Musíte být na tohoto mladíka velmi hrdí. Je pracovitý. Oddaný. Loajální.
Prý na tom máte největší zásluhy vy, Doňo Noro. Ohromující.
Ty vlasy jsou ohromující...
Ano. Takový on je.
Bohužel hotel teď projde neodvratnými změnami.
Pro některé nebudou přijatelné.
Proto doufám, že mi váš syn bude stát po boku
jako nový vedoucí provozu.
Co říkáš,
Done Máximo?
Chceš nás všechny napínat, Máximo?
Tak jsem si to nepředstavoval.
Sice jsem to Julii slíbil, ale tohle byl můj dlouhodobý sen.
Ano.
Přijímám.
Společně dosáhneme velkých věcí. Celé to tu pozvedneme.
- Nechám vás oslavovat. Omluvte mě. - Děkujeme.
Vedoucí provozu.
Done Máximo!
Ale ne. Zní to divně.
Výborně, Bruci. Springsteene? Jsi přece „Boss“, ne?
- V mých představách to znělo líp. - Julie. Není to báječné?
Jo. Jistě.
To si vždycky přál, že?
- Co jsem měl přede všemi říct? - Doňo Noro. Ty šaty vám moc sluší.
Děkuju, drahá.
Navrhla je jedna úžasná návrhářka, se kterou se osobně znám.
Julie, Máximo, Máximova rodino. Co tu řešíte?
Prodalas celý resort, zatímco jsem sháněl udržitelné papáje.
To snad ne, mami!
- Vím, je to síla. - Ne.
Kabelová televize? To je síla, jasné? Tohle je šílenost.
Jestli tě pan Vera nutí odejít, odejdu taky.
Čekají nás i jiné hory a dlouhá putování.
- Říká se to? Putování? - Poslouchej.
Můj čas tady vypršel, ať se mi to líbí, nebo ne.
Ale ty jsi tady v Las Colinas právě našel své místo.
Netušíš, jakou z toho mám radost.
Takže ty neodejdeš!
- Ale... - Žádná ale, Chade.
Slíbila jsem Verovi, že ty zůstaneš.
A taky tady uvnitř potřebuju někoho,
kdo bude Veru sledovat, takže jakmile selže,
tato královna se bude moct vrátit do svého hradu.
Do hradu?
To zní divně, mami. Zníš jako Héctor.
Ano. Musím ti říct ještě něco.
Nemusíš mi říkat tati. Zatím.
Mami!
Pardon.
Done Máximo.
Ahoj.
Chtěla jsem říct, že zvítězil ten nejlepší.
Já jsem vsadila na špatného koně. Nebo na špatné koně.
Takže,
vezmu si svoje věci a půjdu.
Počkej.
Tohoto rozhodnutí budu možná litovat, ale ukázala jsi,
že jsi pro tuto práci ochotná dělat věci, co já ne.
Dobrý šéf potřebuje skvělou podporu,
která s klidem vyřídí nepříjemné úkoly.
A nikoho nepříjemnějšího než ty neznám.
Díky.
Takže jestli chceš, staneš se zástupkyní vedoucího provozu.
Počkej. To myslíš vážně?
No jistě.
Bylo by mi ctí ti se vším pomáhat.
To rád slyším.
Zjistil jsem, že jsi neudělala tu práci, na kterou tě najali.
Tak pro začátek po té párty umyj nádobí, jo?
Pak si promluvíme. Šup šup.
Done Pablo. Počkejte.
Opravdu navždy odjedete do západu slunce?
Slunce zapadá nad oceánem, takže ne.
A oba víme, že loučení nemám rád.
Mrzí mě to.
Všechny škody, které jsem způsobil. Takto byste odcházet neměl.
Budu v pořádku.
Můj čas v Las Colinas se už stejně chýlil ke konci.
Zbylá léta strávím se synem a vnukem.
Ale já jsem vás zklamal. Zradil jsem muže,
- který mi byl otcovským vzorem. - Máximo.
Já jsem jen chtěl, abys zvládl dělat těžká rozhodnutí, která k té práci patří.
Trochu jsem váhal, jestli jsi ten pravý.
A to nevadí. Ty jsi pak ukázal, že se na to hodíš.
Věděl jsi, co chceš, a získal jsi to.
Jsem na tebe hrdý.
Jak to mám zvládnout bez vás?
Ty to dokážeš,
což jsem řekl i Alejandru Verovi, když jsem tě doporučoval.
Snad ta práce naplní tvá očekávání.
Done Máximo.
Na...
Byl to konec jedné éry.
A taky začátek nové kapitoly.
Pokud jde o mě, Hugo...
Pane, jestli si chcete dál povídat, musíte jinam.
Poslední hodina snídaně je jen pro...
Jen pro elitní členy.
Já vím. Ale ještě jsem neviděl Julii a...
Je vám to jedno, že?
Dobře, Hugo. Půjdeme.
Nemůžu uvěřit, že tohle je to místo plný nostalgie.
Ani já ne.
Taková je realita, že?
Věci se mění.
Představa Las Colinas byla zkrátka lepší než realita.
Ale nebylo tomu tak vždy.
Kdysi to tu bylo kouzelné.
Odehrály se tu jedny z nejlepších okamžiků mého života
i života jiných lidí.
Škoda že nejde vrátit čas.
To by bylo pěkné. Že, Hugo?
To jo.
Jdeme.
Tady jste. Už hodinu vás hledám.
Naúčtovali vám pozdní odhlášení.
No jistě. Měli jsme něco na práci.
Teď musíme najít Julii.
Odjela před půl hodinou.
- Co? Proč jsi mi to neřekl? - Řekl. Poslal jsem několik zpráv.
Jejda. Neodeslaly se. Asi potřebuju nový mezinárodní tarif.
Vynadám ti až pak. Ale teď musíme dohnat Julii, než odletí.
Rád bych zažil překotnou jízdu na letiště, ale nebylo by snazší jí napsat, ať počká?
Kde je v tom romantika?
Navíc nemám její číslo.
- Kdo to je? - Vějičky.
Miliardář musí být připravený na rychlý přesun. Jen pro jistotu.
Netušíme, jak daleko se dostala.
A navíc doprava v Acapulcu může být v tuto hodinu strašná.
- Asi bude nejlepší vrtulník. - Cool.
Podle recepčního na letiště jela černým sedanem Lincoln.
Vidíte ji někdo?
Je už na dálnici?
Moment. Zase mi napsal.
Asi mi dal špatné informace.
Dobře. Možná jsme ten vrtulník přece jen nepotřebovali.
Julie!
Myslel jsem, žes odjela!
Musím ti něco říct!
To je zřejmé podle toho vrtulníku a tak.
Měl jsem jet golfovým vozíkem.
Cože? Nechceš raději počkat, až se ty vrtule dotočí?
Ne.
Bojím se, že když to neřeknu hned, další šanci už nedostanu.
A vážně...
Dotočily se rychle.
Jo.
Víš...
Možná je teď až moc ticho.
Máximo, promiň. Už musím jet.
Dobře. Urychlím to.
Tak jo.
Ze všech mých životních chyb
byla ztráta tebe ta největší.
A než ti dovolím zase mi zmizet ze života,
musím ti říct...
že jsem právě koupil Las Colinas.
Cože?
Ten hotel.
Musel jsem.
Hlavně protože se mi nezamlouval ten snídaňový bufet.
No dobře, to je zbrklé.
Ale jistě máš lidi, kteří ti pomohou udělat z něj zase něco báječného. Tak jo.
Vidíš? To je právě ono. Moji lidé to neudělají.
Budu to já.
Julie...
V Las Colinas jsem byl v životě nejšťastnější.
Takže svůj podnik přenechám svému COO,
abych měl čas to tu předělat.
Snad s podporou svojí dcery...
a jisté věhlasné návrhářky.
Pokud máš zájem.
No tak.
Julie.
Vím, že máš naplněný život.
Ale mohli bychom tu strávit trochu času,
samozřejmě pokud ti to vyhovuje,
a zkusit toto místo vrátit do původního stavu.
Víš ty vůbec, kolik barvy bys potřeboval,
abys to tu zase všechno natřel na růžovo?
Takže souhlasíš?
Já klidně počkám, ale máš tu teď publikum.
Co říkáš, Julie?
Oba víme,
že tento příběh ještě neskončil.
Překlad titulků: Veronika Ageiwa