Wow!
De riktiga Augosto och Adriana.
Är du okej?
Är du nervös?
Jag?
Varför skulle jag vara nervös över ett lovtal
inför ett rum fullt av människor som varit arga på mig i 30 år?
Sluta. Ingen är fortfarande arg på dig.
Dra åt helvete.
Okej, vissa är fortfarande arga.
Jag visste att det här var ett misstag.
Máximo.
Förlåt, Lorena.
Jag trodde att du var ett spöke.
- Du är en kopia av din tía. - Tycker du jag ser ut som Lupe?
Du är den absolut enda som säger så!
Du är galen.
- Don Máximo. - Mariano.
Tack, för att du gör det här för min farfar.
Självklart, det är en ära.
Ursäkta mig.
Är jag den sista talaren? Héctor borde vara sist.
Han ser fortfarande ut att vara 30, och han har det där läsp-ljudet
som får allt att låta viktigare.
Jag drar.
- Inte en chans. - Sí, chans.
Vi åkte ända hit för det här, och det här stället är rätt fantastiskt.
Jag menar, det är som ett party, men ändå sorgligt. Nästan emo.
Högtidlig emo är hur vi hanterar död i Mexiko.
Det påminner mig om Día de Muertos på Las Colinas.
Ja, Día de los Muertos. Det känner jag till.
- Nej, nej, nej. - Nej.
Det heter Día de Muertos.
Ja, Día de los Muertos. Som den där Bond-filmen.
- Nej. Nej, nej, nej. - Inget sånt.
Så, som Coco?
Typ. Ja.
Så, det var Día de Muertos 1985.
Och min familj och Julia firade runt min fars altare.
Jag bakade de dödas bröd åt honom.
- Tack. - Vad snällt av dig.
Jag gifte mig med hans fru. Det är det minsta jag kan göra.
Jag kan bara tänka mig hur stolt du är över våra barn.
Sara har gjort akademiska saker hela året...
Debatt är inte skola!
Och det går så bra för Máximo på hotellet,
och med hans flickvän, Julia, som är en fantastisk kvinna.
- Tack. Vad snällt. - Nej, tack för att du är här.
Jag vet hur mycket han betydde för Máximo. Jag ville hälsa på honom.
Om det ska fortsätta går bra för mig på hotellet, måste vi gå nu.
- Men vi äter alltid frukost med din far. - Förlåt, mamma. Jag har pratat med pappa.
Han är okej med det. Han vill också att jag ska krossa Memos syster! Hejdå!
Vi ses sen!
Min mormorsmor, Fidela. En av 13 flickor.
Hon dog som hon levat, i slagsmål över en plats i soffan.
- Vem är det? - Min abuelo, Octaviano.
Den ultimata manliga mannen. Min mamma berättar om
hur han besegrade en varg som jagade hans kor med sina bara händer.
Samma händer han byggde sitt hem med.
- Wow, han är så... - Otrolig, visst?
Alla männen i min familj har format sig efter honom.
Mina hermanos, mina tíos, mina kusiner, sysslingar och bryllingar.
De säger att han lärde dem vara män.
Hejdå, min lilla bebis.
Hejdå.
Hans ögon...
Det är som om han ser in i min själ...
DAGENS KORSORD
- Det är inte... - Lolita.
Minns du när du tvingade mig att gå innan frukosten?
Jag var i förnekelse...
...men jag vill att vi håller det secreto lite längre.
Amor, jag är bara glad att vara med dig.
Igen.
Jag skulle följa dig... vart som helst, faktiskt.
Mamma, jag måste prata med dig om nåt.
- Nåt som du dolt för mig länge. - Så länge har det inte pågått.
Jag har länge känt att det är nåt som saknas.
Det var därför jag åkte till Peru och besteg Mango Piña.
- Det förvärras. - Men det räckte inte.
Så sen provade jag på alla yrken på hotellet.
Jag var servitör, jag var poolpojke, livräddare,
och sen två av cuatro manos. Och fortfarande är det nåt som saknas.
Gud, du tänker lära dig spela sitar, va?
Jag måste få veta vem min pappa är.
Åh, jag förstår.
Jag vet inte om det är en bra idé. Vi har diskuterat det.
Nej, du diskuterade. Jag lyssnade.
Det finns alltid nån ursäkt. Det finns alltid skäl.
Men inte nu längre. Det är dags. Det är upp till mig att bestämma.
Okej.
Om det är det du vill.
Jag ska ta reda på hans nummer så försöker vi ringa honom senare idag.
Låter det bra?
Ja.
Tack.
Jag vet att det inte var lätt, älskling.
Don Pablo! Där är du.
Jag vill att du ska veta att idag står jag till tjänst till 100%.
Om du behöver nån tjänst, oavsett vilken tjänst det är.
Jag är glad att se dig, Máximo.
Jag har faktiskt en stor utmaning åt oss idag.
Din största utmaning hittills.
Vad är det? Ännu en död kropp? Två döda kroppar?
- Herregud, tio döda kroppar? - Stålsätt dig.
FÖRRÅD ENDAST BEHÖRIGA
Vi fick just en stor spritlevereans från vår nyaste spritleverantör.
Och de insisterar på att vi provar alla de här idag.
Även om jag var glad att dricka med Don Pablo på de dödas dag,
var Sara inte på festhumör.
Vad är det, gumman?
- Är du ledsen på grund av din pappa? - Ja.
Men det är nåt annat också.
Det är okej att vara ledsen över mer än en sak.
En gång var jag ledsen över att jag var ledsen,
då blev jag ännu ledsnare.
Vad ledsamt.
Tja...
Jag är ledsen över en flicka.
Det är okej.
Vill du prata om det?
Nej, inte nu längre! Jag såg din min när jag sa det.
Det är inte sant!
- Du vet att jag är okej med din grej. - Min "grej"?
Mamma, du kan inte ens säga det.
Du kanske är "okej" med det i teorin,
men...
...när ska du acceptera mig?
Älskling!
Sara, vänta!
Jag gjorde fel igen, precis som med Roberta.
Oroa dig inte, min älskling.
Det jag tycker du borde...
Vilken familj vi har, va?
...flaskan var frusen för att min kusin hade fyllt den med vatten!
Vi var så rädda för pappas reaktion på att vi hade stulit hans tequila.
Vi hade sån baksmälla, och pappa bara började skratta!
Han skrattade ihjäl sig!
Se på oss, Máximo.
Två grabbar från Arenal Street, som jobbar på Mexikos bästa hotell.
Och dricker på jobbet.
Om de vet hur vi är, varför bjuder de oss?
Nästa är en vit tequila från Nayarit.
Jag vill att du ska veta att skälet till att jag pressar dig så
är för att jag vill att du ska lyckas.
Det har jag velat ända sen du klev in på mitt kontor med tändstickorna.
Jag kan inte fatta att jag gjorde det.
Förlora aldrig den delen av dig själv.
Glöm aldrig den optimismen, den entusiasmen,
för det är den personen du faktiskt är.
Tack, Don Pablo. Det betyder mycket, speciellt från min mentor.
För mig har vår relation alltid känts som mer än så.
Min son och jag har cognac som vår dryck.
Den här añejon ska bli vår.
Ursäkta mig, Don Pablo...
Åh, och Máximo.
- Ni bondar, vad kul! - Vad är det, Dulce?
I förberedelse inför nästa veckas quince años,
hittade jag några oförenligheter med inventeringen.
De här siffrorna matchar inte spritbeställningarna.
- Nån måste stjäla från hotellet. - Precis vad jag tror.
- Ska vi... - Máximo, kom med mig.
Vi måste gå till botten med det här.
Han behöver väl sin högra hand på denna viktiga...
Hoppsan, inte en dörr.
Jag visste det, visste du?
Okej? Hejdå, Dulce!
Du kan bättre än så.
Jag är usel på munhuggande när jag är påverkad.
Nej, jag menar det här. Ditt tal. Det känns inte personligt.
Det låter inte ens som du.
För att jag lät Obamas talskrivare skriva det åt mig.
- Nej! - Máximo!
Det är därför det står "hoppas" så ofta.
Vi tar och glömmer det här
och så berättar du historian som du berättar nu.
- Det är motsatsen till en bra idé, Hugo. - Lägg av.
Vet du vad?
Plötsligt behöver jag ãnejo.
Jag vet vad som hände mig den dagen.
Jag kunde inte sluta tänka på Lorena och legenden om hennes abuelo.
Jag undrade om hon verkligen ville vara med nån som jag,
när hon hade en abuelo som han.
Timeout. Okej, menar du att du såg ett spöke den dagen,
- och att han var besviken på dig? - Varför är det så konstigt?
Alla ser spöken i Mexiko.
Du måste verkligen få kontakt med din kultur, Hugo.
Oavsett vart jag vände mig den dagen, kändes det som om nån var...
Hur ska jag säga det?
- Varför är du sminkad? - Jag jobbar på BarnKlubben.
Du vet, klubben jag kom på.
Héctor, hur skulle du beskriva mig?
Jag älskar den här leken! Okej...
Irriterande, retlig, bekymrande, förvirrande, utmanande, överlägsen...
- För mycket. - Héctor, sluta!
Jag vill bara att du nämner mina bästa egenskaper.
Okej, det är inte lika kul,
men charmant, trevlig, älskvärd, empatisk, uppfriskande, förpubertal.
- Det är inte positivt. - Det betyder att du närmar dig!
Farväl, min rara, kerubiska, bubbliga, översvallande vän!
Då insåg jag att jag var tvungen att visa Lorena att jag var man.
80-talet var så överdrivet
med den toxiska manligheten och omoderna könsnormer.
Jag förstod inga av de orden. Oj, en full flaska.
Vilken vändning.
- Har du löst ditt tal än? - Nix.
Men den här añejon kommer säkert hjälpa.
Du kanske ska fortsätta med din historia? Då kanske du kommer på vad du vill säga.
Visst.
Men, Hugo, förbered dig,
spänn fast säkerhetsbältet eller nåt annat gringo-uttryck som betyder...
...fokusera.
Dulce har rätt. Siffrorna stämmer inte.
Nån stjäl.
Vem skulle göra nåt sånt?
Beto! Beto! Beto! Beto! Beto!
Åh, Beto...
Jag borde ha vetat.
En del av mig visste. Jag ville inte att det skulle vara sant.
Det avgör saken. Vi måste ge honom en varning!
Nej, Máximo.
Jag har varnat Beto flera gånger under åren
om att dela ut gratis shottar
och andra "Beto-förmåner" i utbyte för mer dricks.
Chilaquiles är aldrig gratis!
Vad ska vi göra?
Jag vet att han är din vän, men Beto måste bort.
- Tänker du avskeda honom? - Nej, Máximo.
Du ska.
Jag? Som i jag, jag?
- Varför jag? - Jag är ledsen.
Det här är det svåraste med jobbet, men det är nödvändigt.
Ja. Okej.
Jag gör det.
Jag sa till min vän Prince: "Varför skriver du inte om regnet?"
Hej, bror. Vi bjuder på shots!
Nej, vi bjuder inte på nåt. Det är problemet. Vi måste prata, nu!
Beto, har du gett ut gratisdrinkar för att få mer dricks?
Ja.
Och jag är jätte, jätteledsen.
Min abuela sa åt mig att inte göra det, och hon hade rätt,
men jag sa: "Abuela, vi behöver pengarna. Du är sjuk."
- Åh, nej, är hon sjuk? - Det hör inte hit.
Min kärlek till henne ursäktar inget. Jag ville bara så gärna hjälpa henne.
Du kanske kan hjälpa henne genom att vara hemma mer?
Gärna, men det här jobbet betalar för hennes medicin.
Och hon är inte ensam. Hon har sin cheagle.
Hälften chihuahua, hälften beagle, hundra procent kämpe. Stackaren.
- Vänta, är hunden också sjuk? - Han har liksom förlorat viljan att leva.
När deras hus brann ner.
Gud, okej.
Hör här, Beto.
Jag beklagar det med din abuela, hennes hund och deras hus,
men vi tolererar inte stöld, så...
Låt det inte hända igen. Se det här som en allvarlig varning.
Jag lovar. Tack, Máxi.
- Här, jag bjuder på en drink. - Nej, Beto, inget mer bjudande! Sluta!
Máximo?
Jag trodde du skulle utplåna Memos syster på jobbet?
Hej, gumman.
- Mamma? - Ja.
Hur kände du till sanningarnas portal? Máximos namn, inte mitt.
Jag städar era rum. Jag vet allt.
Jag tänkte bara, om vi pratar genom väggen,
behöver du inte oroa dig för vilken min jag gör.
Mamma, du fattar inte!
Jag ville inte behöva prata genom en vägg.
Då kommer jag in, och så börjar vi med nåt lätt.
Du kanske kan säga vad hon heter,
- och imorgon kan vi börja... - Det är inte lätt.
Jag vill inte att delar av mitt liv ska vara hemliga.
Men jag är inte redo att lita på dig.
Jag tänker bara ta en, men jag skulle kunna lyfta... säkert 12.
Skumt. Men det kan du säkert.
Den här, herrn. Jag vill ha salladen, tack.
- Nån är extra hungrig. - Jag vill även ha ragu och ris.
- Det där är broccoli, va? Det med. - Hallå!
Hallå, hallå, hallå!
Trängde du dig före min kvinna?
Åh, nej. Förlåt. Gå före du. Jag gillar inte ens den här maten.
Nej, nej, nej! Ingen tränger sig före min kvinna!
- Memo, lugna dig! - Lugn, älskling. Jag försvarar din heder.
Paco, släpp brickan.
- Nej, varför? - Ge mig den!
Varför?
Ge mig brickan!
Jag blöder!
Hjälp! Jag blöder!
Jag blöder!
Lite ragu och sallad, tack.
Okej, Chad. Jag vill förbereda dig på att du nog kommer känna igen honom.
Det här är din far.
Vem är den här killen?
- Vet du inte vem han är? - Är han Mexikos premiärminister eller?
Herregud, är jag mexikan i hemlighet?
Nej!
Han är en väldigt berömd amerikansk skådespelare/regissör
som gjorde det många anser vara tidernas bästa film.
Herregud! Min pappa regisserade Porky's!
Hemundervisning var ett misstag. Hör på mig.
Jag arbetade med den här mannen i den enda film jag nånsin gjorde,
innan skandalen förstörde min karriär. Inte hans, så klart.
- Jag vill fortfarande prata med honom. - Självklart. Jag förstår.
Hej. Vad önskas?
Hej. Diane Davies här. Är han tillgänglig? Hans son vill tala med honom.
Du vet inte.
Det har varit på nyheterna här i USA.
Han gick bort för några veckor sen.
Jag beklagar förlusten.
Är han död?
- Chad, jag är ledsen. Jag visste inte. - Hur kunde du veta, mamma?
Du hade inte kontakt med honom. Och du lät inte mig ha kontakt.
- Chad, tro mig. Jag försökte. - Jaså, du försökte? Lägg av!
Varje gång jag försökte ringa, fick du mig att låta bli.
Och nu är han död.
Allt är ditt fel. Jag fick aldrig träffa honom, och får aldrig veta vem jag är.
Aj.
Muckar du bråk numera?
Vem är du? Alla mina ex?
Jag är ledsen. Jag bara...
Ända sen du berättade om din abuelo, har jag känt det som...
...att jag kanske inte är den slags man du vill ha.
Vad pratar du om?
Hör på.
Jag kan inte ens bygga ett hus med verktyg,
än mindre med mina bara händer.
- Jag är inte macho som din abuelo. - Det är ju bra!
- Men du sa att han besegrade en coyote! - Han var en lögnare, Memo!
Jag sa inte sanningen för att jag inte...
...ville tala illa om de döda på Día de Muertos.
Det förstår jag.
Vet du hur mycket bättre världen skulle vara
om män lade ner mindre tid på att försöka vara macho,
och mer tid på att vara vänliga och omhändertagande som du?
Det hade definitivt gjort mellanstadiet till en positivare upplevelse.
Det finns fler sätt att vara man, Memo.
För mig, är en riktig "macho" nån som är generös,
alltid ställer upp för sina vänner,
och får alla omkring sig att må bättre bara genom att visa sig.
Nån som du.
Menar du det?
Ja, älskling!
Det är därför jag älskar dig.
Det är därför jag valde dig.
Jag väljer dig också!
Kom hit!
- Hur gick det? - Det gick inte.
Jag är ledsen, men Beto har en sjuk abuela och en hund som...
Du menar hans abuela som har dött sex gånger
för att ge honom flera veckors ledighet?
Men det gör inget, Máximo.
Jag förstår varför du inte ville göra det här.
Det är svårt för dig.
Du är en lojal vän.
För säkerhets skull hade jag en backup-plan.
Dulce.
- Avskeda Beto, tack. - Självklart.
Otroligt. Varför ber du Dulce?
Nån måste göra det.
Men Dulce började i somras! Du kan inte lita på henne!
- Hon kommer svika dig! - Máximo, sluta.
Jag ska precis förkunna vem som ska efterträda mig
som verksamhetschef.
Ställ ner den där. Den tillhör företaget!
Bara...
Jag behöver nån som kan fatta såna här beslut när jag har slutat.
Det är jag! Jag är den personen! Jag menar, inte den här gången!
Men jag kan vara det!
Máximo. Det gör inget om du inte är den personen.
Du kan inte förändra den du är.
Det borde du inte.
Ställ ner den!
Beto! Beto!
Jag är ledsen för din mormor.
Hon lever. Det är för min katt som dog.
Det här är min pappa, som jag aldrig mött, och som jag precis fått veta är död.
Ställ honom där då.
Enligt traditionen kan man ställa saker på ens ofrenda
som de som dött tyckte om.
Därför har jag det här – smör. Det var hennes favorit.
Jag saknar dig, Mantequilla.
Jag vet inte vad min pappa tyckte om.
Det är konstigt. Jag trodde jag skulle vara ledsnare nu, men det är jag inte.
Klart att du inte är.
Den mannen hälsade aldrig ens på dig. Inte en enda gång.
Jag antar att du har rätt.
Men ms Davies var alltid här.
Jag minns när jag såg henne lära dig simma i poolen här utanför.
Hon till och med köpte dig hela det här hotellet.
Hon är som två föräldrar i en.
Det är hon verkligen.
Tack, Lupe.
Försvinn.
Jag delar den här stunden med min katt.
Tack, Lupe.
Försvinn du också.
Mamma!
- Du lärde mig simma! - Det är sant. Det gjorde jag.
- Hur mindes du det? - Lupe berättade.
Och sen mindes jag hur du lärde mig allt.
Som hur man knyter skorna.
Och att alltid ge hovmästaren dricks så man får ett bra bord.
Och att alltid smörja in sig och inte glömma halsen.
Det är skönhetstipset.
Jag har fokuserat så på det jag förlorade, att jag glömde det jag har.
En mamma som älskar mig villkorslöst.
Åh, älskling.
Jag vill att du ska veta att jag kontaktade din far, många gånger.
Han bara... Han ville inte vara en del av våra liv.
Och jag är ledsen för det.
- Jag önskar jag hade kunnat göra mer. - Du har gjort tillräckligt.
Du gav upp din karriär för att skydda mig från branschen som skyddade min pappa.
Tja, han vann faktiskt en Oscar.
Vet du vilken som borde ha vunnit en Oscar? Weird Science.
Om jag ändå kunde bygga en kvinna.
STÖR EJ!
Tada!
Varför är du klädd som El Santo?
För att jag tagit danslektioner med Máximos chef.
La gringa?
Varför?
För att...
Jag började känna det som att du och Máximo inte behövde mig mer.
Och det skrämde mig.
Och förutom jobbet, kändes det som om jag saknade syfte.
Och det här hjälper mot den känslan.
Det är toppen.
Och konstigt. Men mest toppen.
Jag förstår att jag inte kan vänta mig att du litar på mig och pratar med mig
när jag har mina egna hemligheter.
Minns du tjejen som krossade mig i debatten?
- Den snobbiga? - Ja!
Hon heter Aida, och jag träffade henne på Julias invigning.
Mamma, det var fantastiskt.
- Hon skrev sitt nummer på min arm. - Gumman, det kan ge dig bläckförgiftning.
Nej! Vi badade i havet, och halva numret sköljdes bort. Resten skrev jag ner här.
Jag kunde inte ringa henne, jag har inte hela numret.
Det var därför du reagerade när du mötte henne i debatten...
Den dagen förvärrades allt.
Det var inledningen på varför alla fortfarande är arga på mig.
Jag gjorde bort mig. Rejält.
Jag typ gav Dulce jobbet som verksamhetschef.
- Vad? - Fan också,
jag borde ha avskedat Beto när jag hade chansen.
Jag visste det! Du ville visst avskeda mig. Cabrón!
Jag berättade precis den historien för min goda vän Lin-Manuel.
Beto. Du... Beto! Beto! Beto!
Bet...
Toppen. Ännu en person som är arg på mig, precis som Julia var.
Máximo, hör du dig själv?
Var försiktig så det här stället inte förändrar dig.
- Det är inte det. - Inte?
Du smet ifrån frukosten med din familj för att få försprång här.
Nu är du arg över att du inte avskedade din vän
istället för att vara arg att din vän fick sparken!
- Det är komplicerat. Du förstår inte. - Jag förstår nog.
Jag förstår alldeles utmärkt.
Jag har kunder att ta hand om.
Jag borde ha lyssnat på Julia, men jag var för upprörd.
Don Pablo var arg över att jag inte avskedade Beto.
Och jag förstår honom.
Don Pablo var inte arg på dig.
Han var stolt över att du var sann mot dig själv.
Du har haft fel i alla dessa år. Du förstod aldrig det han försökte säga.
Tack, Don Pablo.
Lorena!
Don Máximo.
Det är din tur.
Sí.
Vad ska jag säga?
Säg det du känner, tío.
Du klarar det här, tío.
När Mariano bad mig att hålla tal,
måste jag erkänna att jag tvekade.
Men när han sa att det var Don Pablos önskan,
tänkte jag...
"Gästen får det gästen vill ha."
Så här står jag,
och förstår äntligen läxan
Don Pablo försökte lära mig för över 30 år sen.
Om hur det vi håller hemligt
bara skadar dem vi älskar mest.
Rosebud?
Handlar allt det här om en släde?
Gud, den här filmen suger.
Ja.
Ja, den suger faktiskt.
Och när vi konfronterar våra rädslor
och delar våra osäkerheter,
kan det bara föra oss närmare.
Nyligen blev jag påmind om att de som älskar en mest
är de som vill att man ska vara sann mot sig själv.
Don Pablo,
jag är ledsen att jag slutade vara grabben från Arenal Street.
Jag glömde den Máximo
som var modig nog att kliva in på ditt kontor
och be dig om en chans.
Men jag hoppas...
...att jag även kan lära mig från dig,
att det aldrig är för sent att ställa allt tillrätta.
Och det är därför jag står här,
framför er alla,
min Las Colinas-familj,
för att be om ursäkt.
Förlåt för alla misstag jag gjorde på den tiden,
och misstagen jag har gjort sen dess.
Jag hoppas att äntligen
kunna lära mig från dig, Don Pablo,
att våra misstag inte definierar oss.
Och den här gången, tänker jag ta till mig det som är rätt.
Tack.
Salud!
Paloma?
Julia?
Undertexter: Victoria Heaps