Augusto in Adriana v živo.
Si dobro? Si živčen?
Jaz?
Zakaj bi bil živčen zaradi govora pred ljudmi, ki so že 30 let jezni name?
Nihče ni več jezen nate.
Prav, nekateri so še jezni nate.
Vedel sem, da je to napaka.
Máximo.
Oprosti, Lorena.
Mislil sem, da si duh. Taka si kot tvoja teta.
- Misliš, da sem taka kot Lupe? - Samo ti tako misliš.
Nor si.
- Don Máximo. - Mariano.
- Hvala za govor za deda. - Seveda, v čast mi je.
Oprostite.
Zadnji sem? Héctor bi moral biti zadnji.
Tak je kot 30-letnik, pa seslja, zato vse zveni pomembneje.
Grem.
- Ne. - Pa grem.
Nisva zaman prišla tako daleč. Pa super je tu.
Kot zabava je, pa tudi žalostno.
Skoraj emo.
Odnos do smrti v Mehiki je natančno praznovanje v emo slogu.
Spominja me na dan mrtvih v Las Colinasu.
Ja, dan mrtvecev, poznam.
Ne, ne. Reče se dan mrtvih.
Ja. Dan mrtvecev.
Kot v filmu Jamesa Bonda.
- Ne, ne. - Niti približno.
Torej kot Coco?
Ja, približno.
Torej, bil je dan mrtvih 1985.
Z družino in Julio smo se poklonili očetu pred njegovim oltarjem.
Spekel sem kruh za mrtve.
- Hvala. - Lepo od tebe.
To je najmanj, kar lahko naredim kot novi mož njegove žene.
Samo mislim si lahko, kako ponosen bi bil na najina otroka.
Sara poleg redne šole obiskuje še dodatno.
Debata ni šola!
Máximu pa gre v hotelu odlično.
S punco Julio, ki je krasna ženska.
- Hvala. Lepo od tebe. - Hvala tebi, da si prišla.
Vem, koliko to pomeni Máximu, zato sem ga prišla pozdravit.
Če hočem, da mi gre dobro, bom moral iti.
- Vsako leto zajtrkujemo z očetom. - Oprosti, z očetom sem govoril.
Pravi, da je v redu. In naj uničim Memovo sestro.
Se vidimo!
Moja prababica Fidela.
Ena od 13 sester.
Umrla je, kot je živela. V prepiru za prostor na kavču.
- Kdo je to? - Moj ded Octaviano.
Zadnji pravi moški.
Z golimi rokami se je spravil na volkove, ki so mu napadli krave.
S temi rokami je tudi zgradil hišo.
- Vau, je zelo... - Neverjeten, ne?
Vsi moški v naši družini so se zgledovali po njem.
Moji brati, strici, vsi bratranci do tretjega kolena.
Naučil jih je biti moški.
Adijo, moj srček.
Adijo.
Njegove oči... Kot bi mi gledal naravnost v dušo.
- To ni... - Lolita.
- Včasih si me napodila pred zajtrkom. - Nisem si hotela priznati.
Vseeno bi rada, da to še malo ostane skrivnost.
Ljubezen, srečen sem, da sem s tabo. Spet.
Sledil ti bom, kamor hočeš. Resno.
Mama, govoriti morava.
O nečem, kar že dolgo skrivaš.
Saj ni tako dolgo.
Že nekaj časa čutim, da mi nekaj manjka.
Zato sem šel v Peru, splezal na Mango Piña.
- Spet začenja. - Pa ni bilo dovolj.
Potem sem delal na vseh delovnih mestih v hotelu.
Bil sem natakar, reševalec iz vode
in dvoje od štirih rok. Pa še vedno nekaj manjka.
O bog, sitar se boš učil igrati, ne?
Moram vedeti, kdo je moj oče.
A tako.
- To ni pametno. Govorila sva o tem. - Ti si govorila, jaz sem poslušal.
Vedno najdeš izgovor. Vedno je razlog.
Nič več. Čas je. Jaz odločam o tem.
Prav. Če to res hočeš.
Pozanimati se moram o njem in popoldne ga lahko pokličeva.
Ti je prav?
Ja. Hvala.
Vem, da ni bilo lahko, ljubica.
Don Pablo! Tu ste.
Danes sem vam popolnoma na voljo.
Če me boste rabili. Za karkoli.
Vesel sem, da te vidim, Máximo. Danes je pred nama velik izziv.
Največji do zdaj.
Kakšen pa? Spet pokojnik? Dva pokojnika?
O bog, jih je deset?
Drži se.
SKLADIŠČE VSTOP PREPOVEDAN
Veliko pošiljko smo dobili
od našega novega dobavitelja alkohola.
Hočejo, da vse pokusimo danes.
Vesel sem bil, da bom popival z don Pablom.
Sara pa ni tako uživala.
Kaj je, ljubica? Si žalostna zaradi očka?
Ja. Pa še nekaj je.
V redu je, če si žalostna zaradi več stvari.
Enkrat sem bil žalosten, ker sem žalosten. Pa sem bil še bolj žalosten.
Veš...
Žalostna sem zaradi punce.
To je v redu. Bi rada govorila o tem?
Ne več. Videla sem tvoj obraz.
Ni res. Nimam težav s to tvojo rečjo.
Mojo rečjo?
Še izgovoriti ne zmoreš. Mogoče samo teoretično nimaš težav s tem.
Ampak... Kdaj me boš resnično sprejela?
Ljubica.
Sara, čakaj.
Spet sem ga pokronala. Kot pri Roberti.
Ne sekiraj se, ljubica. Mislim, da bi morala...
Kakšna družina, a?
Steklenica je zmrznila, ker jo je bratranec napolnil z vodo.
Bala sva se, kaj bo naredil moj oče, ker sva mu spila tekilo.
Takšnega mačka sva imela, da je moj oče umiral od smeha.
Poglej naju, Máximo. Fanta iz ulice Arenal
delata v najboljšem hotelu v Mehiki.
- In pijeta med delovnim časom. - Če naju poznajo, zakaj naju vabijo?
Naslednja je bela tekila iz Nayarita.
Vedi, da te ženem, ker hočem,
da si uspešen pri tem delu.
To hočem, odkar si vdrl v mojo pisarno.
Ne morem verjeti, da sem to naredil.
Ne izgubi tega, Máximo.
Nikoli ne izgubi optimizma in navdušenja.
Tak si v resnici.
Hvala, don Pablo. To mi veliko pomeni. Zlasti od mentorja.
Najin odnos je zame več kot mentor-učenec.
S sinom vedno skupaj spijeva konjak.
Midva pa bova pila tekilo añejo.
Oprostite, don Pablo. In Máximo.
Družita se. Fino.
- Kaj je, Dulce? - Pri pripravah na quince años drugi teden
sem opazila nedoslednosti v inventarju.
Številke se ne ujemajo z naročilom.
- Nekdo krade. - To sem pomislila tudi jaz.
- Greva... - Máximo, z mano.
Temu morava priti do dna.
Pri tej pomembni zadevi rabi zaupanja vrednega...
Niso vrata. To sem vedel, pa ti?
Prav? Adijo, Dulce!
Lahko bi se bolj potrudil.
Ko sem vinjen, ne znam biti zajedljiv.
Ne, na govor sem mislil.
Sploh ni osebno. Tak je, kot ga ne bi napisal ti.
Napisal ga je tip, ki je pisal govore za Obamo.
- Ne! - Máximo!
Zato tolikokrat omeni "upanje".
Pozabi na to in vsem povej zgodbo, ki si mi jo povedal zdaj.
To ni pametno, Hugo.
- Daj no. - Veš, kaj?
Potrebujem añejo.
Vem, kaj se je zgodilo meni.
Legenda o Loreninem dedu mi ni šla iz glave.
Spraševal sem se, ali bi bila ob takem dedu res rada z mano.
Praviš, da si tistega dne videl duha, ki je bil razočaran nad tabo?
Kaj je pri tem čudnega? V Mehiki vsi vidijo duhove.
Poveži se s svojo kulturo, Hugo.
Kamorkoli sem tistega dne pogledal, se mi je zdelo...
Kako naj povem?
Zakaj si naličen?
V otroškem klubu delam. Ki sem si ga jaz izmislil.
Héctor, s katerimi besedami bi me opisal?
Ta igra mi je všeč. Prav.
Nadležen, težaški, zoprn, neprijeten, zmeden, zahteven, ukazovalen...
- Naporen. - Héctor, prosim.
Naštej moje najboljše lastnosti.
Prav, to je manj zabavno.
Simpatičen, ljubezniv, prijeten, sočuten, osvežujoč, predpubertetniški.
- To ni pozitivno. - Pomeni, da greš v pravo smer.
Zbogom, moj prisrčni, angelski, živahni, razposajeni prijatelj!
Spoznal sem, da moram Loreni dokazati svojo moškost.
Osemdeseta so bila polna bolne moškosti in zastarelega pojmovanja spola.
Nič nisem razumel.
O fant, celo steklenico. Tole ni dobro.
- Si že pripravil govor? - Ne.
Añejo mi bo gotovo pomagal.
Nadaljuj zgodbo, mogoče ti bo pomagalo sestaviti govor.
Prav. Ampak Hugo, zdaj se pripravi.
Zapni si pas, ali kako že gringi rečejo.
Bodi pozoren.
Dulce ima prav. Številke se ne ujemajo.
- Nekdo krade. - Le kdo bi počel kaj takega?
Beto! Beto! Beto!
Beto. Lahko bi bil vedel.
Del mene je verjel, pa nisem hotel videti resnice.
Opomniva ga.
Ne, Máximo. Večkrat sem ga opomnil, da ne sme streči brezplačne pijače.
In početi drugih stvari, da bi dobil bogato napitnino.
- Jed chilaquile ni brezplačna! - Kaj bova?
Vem, da je tvoj prijatelj, ampak mora iti.
Ga boste odpustili?
Ne, Máximo.
- Ti ga boš. - Jaz? Mene mislite?
- Zakaj jaz? - Žal mi je. To je najtežji del službe.
Ampak je nujen.
Ja. Prav.
Uredil bom.
Zato sem prijatelju Princeu rekel: "Zakaj ne bi pisal o dežju?"
- Živjo, brezplačno pijačo delimo. - Ni brezplačna, to je težava.
Govoriti morava, zdaj.
Točiš brezplačno pijačo, da bi dobil višjo napitnino?
Ja.
Zelo mi je žal.
Babica me je opozorila. Prav je imela.
Pa sem ji rekel: "Babica, denar rabimo. Bolna si."
- O ne. Bolna je? - Saj je vseeno.
Moja ljubezen do nje ni izgovor. Tako zelo sem ji želel pomagati.
Pomagaj ji tako, da si več z njo doma.
Rad bi, pa moram služiti za njena zdravila.
Ni sama. Čigla ima.
To je mešanec med čivavo in biglom. Pravi borec. Ubožec.
- Je bolan tudi pes? - Po mojem je izgubil voljo do življenja.
- Ko jima je zgorela hiša. - O bog. Prav.
Beto.
Žal mi je zaradi babice, psa in hiše. Ampak kraje ne bomo dopuščali.
Glej, da se ne ponovi. To je strog opomin.
Obljubim. Najlepša hvala, Máxi.
- Spij enega na račun hotela. - Ne, mi smo hotel. Nehaj.
Máximo? Nisi šel uničit Dulce?
- Živjo, ljubica. - Mama?
Kako veš za portal resnice? Máximo ga je tako imenoval.
Vajini sobi pospravljam, vse vem.
Pomislila sem, če bi govorili tu, ti bo vseeno, kakšen obraz naredim.
Mami, ne razumeš.
Nočem, da morava govoriti skozi zid.
Potem pridem tja. Lahko začneva s čim preprostim.
Povej mi njeno ime.
- Jutri pa lahko začneva... - Ni tako lahko.
Nič o sebi nočem skrivati. Nisem ti še pripravljena zaupati.
Samo enega bom vzel, ampak najbrž bi jih lahko 12.
Čudno. Ampak vem, da bi lahko.
- Tole. Solatko bi. - Nekdo je lačen.
Pa omako in riž.
To je brokoli, ne?
Ej, ej. Si se vrinil pred mojo žensko?
Oprosti. Lahko gresta naprej. Hrana mi tako ni všeč.
Ne, ne. Nihče se ne bo vrival pred mojo žensko.
- Memo, pomiri se. - V redu je. Tvojo čast branim.
Paco, ne. Pusti pladenj.
- Ne, zakaj? - Daj ga sem.
Daj mi pladenj.
Krvavim!
Na pomoč! Na pomoč! Krvavim!
Krvavim!
Omako in solato, prosim.
Rada bi te pripravila, ker ga boš najbrž prepoznal.
To je tvoj oče.
- Kdo je ta tip? - Ne veš, kdo je?
Je mehiški premier ali kaj?
O bog, sem Mehičan?
Ne! Slaven ameriški igralec in režiser je.
Posnel je film, ki ga imajo mnogi za najboljšega.
- Oči je režiral Pri pujsu. - Šolanje doma je bila napaka.
Z njim sem snemala svoj edini film. Zaradi škandala sem bila ob kariero.
- On pa ne, seveda. - Vseeno bi rad govoril z njim.
Seveda. Razumem.
- Želite? - Tu Diane Davies. Je prost?
Njegov sin bi rad govoril z njim.
Niste slišali. V ZDA so poročali povsod.
Pred nekaj tedni je umrl.
Moje sožalje.
- Umrl je? - Chad, zelo žal mi je. Nisem vedela.
Saj nisi govorila z njim. Meni pa nisi dovolila, da bi ga poklical.
- Chad, verjemi, da sem poskusila. - Poskusila si?
Vedno si me pregovorila, naj ga ne pokličem. Zdaj pa ga ni več.
Ti si kriva. Nisem ga spoznal in zdaj ne bom vedel, kdo sem.
Se zdaj tepeš?
Kdo si? Vsi moji bivši!
Oprosti. Odkar si mi povedala za dedka, se počutim...
Mogoče nisem moški, kakršnega hočeš.
Kaj pa govoriš?
Veš...
Ne znam zgraditi hiše z orodjem.
Kaj šele z golimi rokami.
- Nisem tak mačo kot tvoj dedek. - To je dobro.
- Rekla si, da se je tepel s kojoti. - Lažnivec je bil.
Resnice ti nisem povedala samo zato,
ker na dan mrtvih nisem hotela grdo govoriti o pokojnikih.
Razumem.
Veš, koliko boljši bi bil svet, če bi bilo manj mačov
in več prijaznih in ljubeznivih moških, kot si ti?
Če bi bilo tako, bi bilo v srednji šoli veliko prijetneje.
Moški si lahko na več načinov.
Zame je pravi mačo tisti, ki je radodaren,
vedno pomaga prijateljem in ob katerem se vsi bolje počutijo,
ko ga zagledajo.
Nekdo, kot si ti.
Res tako misliš?
Ja, ljubezen.
Zato te ljubim.
Zato sem izbrala tebe.
Jaz pa tebe.
Pridi sem.
- Kako je šlo? - Ni šlo.
Žal mi je, Betova babica je bolna, pes pa...
Babica, ki je v vseh teh letih umrla že šestkrat,
da bi dobil prost teden?
Nič hudega, Máximo. Razumem, zakaj nisi hotel narediti tega.
Ker je zate pretežko. Vdan prijatelj si.
Za vsak primer sem pripravil rezervni načrt.
Dulce.
- Odpusti Beta, prosim. - Seveda.
- Dulce ste prosili? - Nekdo mora to narediti.
Dulce je prišla šele to poletje.
- Izdala vas bo! - Dovolj, Máximo.
Kmalu bom izbral najboljšega za mesto operativnega vodje.
Spusti, to je last hotela!
Potrebujem nekoga, ki bo opravil težke naloge.
Jaz sem pravi za to.
Tokrat nisem bil. Prisežem, da to zmorem.
Máximo. Nič hudega ni, če nisi pravi za to.
Ne moreš se spremeniti.
Tudi ne bi se smel.
- Spravite ga stran! - Beto! Beto!
Sožalje zaradi babice.
Saj je živa. To je za mojo pokojno mačko.
To je moj oče. Nisem ga poznal. Pravkar sem izvedel, da je umrl.
Tja ga daj.
Del tradicije je, da položiš na oltar kaj,
kar je pokojnik imel rad.
Zato imam to maslo. To je imela najrajši.
Pogrešam te, Putrček.
Ne vem, kaj je imel oče rad.
Čudno, mislil sem, da bom bolj žalosten, pa nisem.
Seveda nisi.
Nikoli te ni obiskal.
Niti enkrat.
Prav imaš.
Ga. Davies pa je bila vedno ob tebi.
Opazovala sem vaju, ko te je v bazenu učila plavati.
Celo ta hotel ti je kupila.
Bila ti je oče in mama.
Res je.
Hvala, Lupe.
Zdaj pa se poberi. Rada bi se posvetila mački.
Hvala, Lupe. Tudi ti se poberi.
Mama! Plavati si me naučila.
Res je.
- Kako si se tega spomnil? - Lupe mi je povedala.
Potem sem se spomnil, kako si me naučila vsega.
Kako si zavežem čevlje. Da moram dati natakarju 20 $, da dobim dobro mizo.
In naj uporabljam vlažilno kremo. Tudi po vratu.
To je recept za lepoto.
Tuhtal sem o tem, česar nimam, namesto o tem, kar imam.
Mamo, ki me ima brezpogojno rada.
Moj srček.
Hočem, da veš, da sem klicala očeta, večkrat.
Ni hotel, da sva del njegovega življenja. To globoko obžalujem.
- Želim si, da bi naredila več. - Saj si.
Pustila si kariero, da bi me zaščitila pred zabavništvom, ki je ščitilo bednika.
No, navsezadnje je dobil oskarja.
Oskarja bi morala dobiti Ta čudna znanost. Rad bi znal ustvariti žensko.
NE MOTI
- Ta-da! - Zakaj si taka kot rokoborec?
Ker hodim na plesni tečaj k Máximovi šefinji.
H gringi?
Zakaj?
Ker...
Začutila sem, da me z Máximom več ne rabita.
Ustrašila sem se.
Razen v službi sem se počutila odveč.
To mi pomaga ublažiti ta občutek.
Super.
In čudno. Predvsem pa super.
Razumem, da mi ne moreš zaupati in mi povedati stvari,
če imam še sama skrivnosti.
Se spomniš punce, ki me je porazila v debati?
- Tiste nadute? - Ja.
Ime ji je Aida. Videla sem jo na Julijinem odprtju.
Čudovito je bilo.
- Na roko mi je napisala telefonsko. - Pazi, črnilo je strupeno.
Ne! Šli sva plavat v morje in telefonska številka se je zbrisala.
Tu je. Ampak del manjka, zato je nisem mogla poklicati.
Zato si bila raztresena, ko si jo srečala na debati.
Dan se je še poslabšal.
Bil je začetek tega, zakaj so vsi še vedno jezni name.
Zamočil sem. Mesto operativnega vodje sem dobesedno predal Dulce.
- Kaj? - Prekleto. Beta bi moral kar odpustiti.
Vedel sem. Odpustiti si me hotel.
Baraba! Pravkar sem o tem govoril z Lin-Manuel.
Beto. Ej, Beto!
Krasno, še nekdo je jezen name, kot je bila Julia.
Máximo, se sploh slišiš? Pazi, da te hotel ne spremeni.
- Ni to. - Res?
Zaradi napredovanja nisi zajtrkoval z družino.
Jeziš se, ker nisi odpustil prijatelja? Raje se jezi, ker je odpuščen.
- Zapleteno je. Ne bi razumela. - Pa razumem.
Dobro razumem. Stranke me čakajo.
Moral bi jo poslušati, pa sem bil preveč jezen.
Don Pablo je bil jezen name, ker nisem odpustil Beta. Nič čudnega.
Ni bil jezen nate. Ponosen je bil, da si bil zvest sebi.
Vsa ta leta si se motil.
Nisi razumel, kaj ti je hotel povedati.
Hvala, don Pablo.
Bravo! Lorena!
Don Máximo. Na vrsti ste.
Ja, res je.
- Kaj naj rečem? - Govori iz srca.
Saj bo šlo.
Ko me je Mariano prosil, naj govorim na pogrebu,
sem okleval.
Ko je dodal, da bi to želel don Pablo, sem pomislil na...
"Gost dobi, kar hoče."
Zato sem tu. Končno sem razumel lekcijo,
ki me jo je don Pablo hotel naučiti pred 30 leti.
To, da naše skrivnosti samo prizadenejo naše ljubljene.
Rosebud?
Vse to je bilo zaradi sank?
Mater, je ta film zanič.
Ja.
Ja, res je zanič.
Kako se spopadamo s strahovi in delimo negotovost,
nas lahko le zbliža.
Nedavno me je nekdo spomnil,
da tisti, ki te imajo zares radi, hočejo, da ostaneš zvest sebi.
Don Pablo.
Oprostite, da nisem bil več otrok iz ulice Arenal.
Pozabil sem na Máxima, ki si je upal vdreti v vašo pisarno
in vas prositi za priložnost.
Vendar upam,
da se bom od vas kaj naučil...
Da ni nikoli prepozno, da popraviš stvari.
Zato sem tu,
pred vsemi, moja družina iz Las Colinasa.
Da bi vas prosil odpuščanja.
Oprostite za vse napake, ki sem jih zagrešil v preteklosti.
Upam, da se bom končno naučil od vas, don Pablo,
da nas ne določajo napake.
Tokrat se bom naučil pravo lekcijo.
Hvala. Na zdravje!
Paloma?
Julia?
Prevedla Lorena Dobrila