Fíha!
Ten Augusto a Adriana.
Si v poriadku?
Si nervózny?
Ja?
Prečo by som bol nervózny z pohrebnej reči
pred miestnosťou ľudí, ktorí sa na mňa hnevajú 30 rokov?
Ach, no tak. Nikto sa na teba už nehnevá.
Choď dopekla.
Dobre, niektorí sa na teba ešte stále hnevajú.
Vedel som, že je to chyba.
Máximo.
Prepáč, Lorena.
Len som si myslel, že si duch.
Vyzeráš presne ako tvoja tía.
Podľa teba vyzerám ako Lupe?
Si doslova prvý, čo to povedal!
Ty blázon.
- Don Máximo. - Mariano.
Ďakujem, že to pre starkého robíte.
Iste, je mi cťou.
Ospravedlňte ma.
Ukončujem to? Héctor by mal ísť posledný.
Stále vyzerá na 30 a tak trochu šušle,
vďaka čomu znie všetko dôležitejšie.
Odchádzam.
- Nie. - Sí.
Dobre, prišli sme až sem kvôli tomuto
a, popravde, je to tu celkom super.
Teda, je to ako párty, ale tiež trochu smutné, chápeš.
Takmer emo.
Slávnostné emo podujatie, tak sa v Mexiku vyrovnávame so smrťou.
Vlastne mi to pripomína Día de Muertos v Las Colinas.
Hej, áno, Día de los Muertos. To poznám.
- Nie, nie. - Nie.
Je to Día de Muertos.
Áno, Día de los Muertos.
Áno, ako vo filme o Jamesovi Bondovi.
- Nie. Nie, nie. - Nič také.
Takže ako v rozprávke Coco?
Podobné. Hej.
Takže, bol rok 1985 a Día de Muertos.
A s Juliou a mojou rodinou sme oslavovali pri otcovom oltári.
Upiekol som chlieb smrti.
- Ďakujem. - To je veľmi milé.
Vzal som si jeho manželku. Bola to maličkosť.
Viem si predstaviť, aký musíš byť hrdý na naše deti.
Sara celý rok robí školské aktivity navyše...
Diskusia nie je škola!
A Máximovi sa v hoteli veľmi darí
a aj jeho frajerke Julii, ktorá je úžasná žena.
Ďakujem. To je veľmi milé.
Nie, ja ďakujem, že si tu.
No, viem, čo to pre Máxima znamená.
Chcela som len pozdraviť.
No, ak sa mi má v hoteli naďalej dariť, naozaj už musím ísť.
Ale každý rok s otcom raňajkujeme.
Ach, prepáč, mami. Už som hovoril s ockom.
A je to v poriadku.
Aj on chce, aby som zničil Memovu sestru! Ahoj!
Uvidíme sa!
Moja prababka, Fidela.
Jedna z 13 dcér.
Umrela tak, ako žila, bojovala o miesto na gauči.
Kto je to?
Môj abuelo, Octaviano.
Najväčší chlapák.
Mama má príbeh o tom,
ako holými rukami bojoval s vlkom,
ktorý mu išiel po kravách.
Rovnakými rukami, ktorými postavil svoj dom.
- Páni, je taký... - Úžasný, však?
Všetci muži v mojej rodine nasledujú jeho vzor.
Moji hermanovia, moji tíovia, primovia z prvého, druhého a tretieho kolena.
Vraj ich naučil, čo znamená byť mužom.
Ahoj, ty moje zlatíčko.
Ahoj.
Tie jeho oči...
akoby mi pozeral priamo do duše...
DENNÁ KRÍŽOVKA
- To nie je... - Lolita.
Pamätáš, keď si ma nútila odísť pred raňajkami?
Popierala som to,
ale ešte chvíľku to musí byť naše secreto.
Amor, som len šťastný, že som s tebou.
Znova.
Pôjdem, kam povieš... hocikde, naozaj.
Mami, musíme sa o niečom porozprávať.
O niečom, čo si predo mnou veľmi dlho skrývala.
Nie je to tak dlho.
Už nejaký čas cítim, že mi niečo chýba.
No, preto som išiel do Peru a vyškriabal sa na Mango Piña.
- Ach, zhoršuje sa to. - A nestačilo to.
Preto som si potom prešiel každou pozíciou v hoteli.
Bol som čašník, bol som... pri bazéne, plavčík,
potom dve z cuatro manos.
A stále mám pocit, že mi niečo chýba.
Ach, bože, naučíš sa hrať na sitare, však?
Musím vedieť, kto je môj otec.
Ou, rozumiem.
Neviem, či je to dobrý nápad, Chad. Prebrali sme to.
Nie, ty si to prebrala. Ja som počúval.
Vždy máš nejakú výhovorku. Nejaký dôvod.
Ale už viac nie. Nastal čas.
Je to moje rozhodnutie.
Dobre.
Ak to naozaj chceš.
Musím len zohnať jeho číslo a dnes poobede mu skúsime zavolať.
Môže byť?
Áno.
Ďakujem.
Viem, že to nebolo jednoduché, zlatko.
Don Pablo! Tu ste.
Chcel som vám len povedať, že dnes som vám na 100 % k dispozícii,
ak niečo potrebujete, nech je to hocičo.
Rád ťa vidím, Máximo.
Vlastne mám dnes pre nás veľmi veľkú výzvu.
Tvoja najväčšia skúška.
Čo je to?
Ďalšia mŕtvola? Dve mŕtvoly?
Panebože, je to desať mŕtvol?
Priprav sa.
SKLAD ZÁKAZ VSTUPU
Dostali sme veľkú zásielku
od nášho najnovšieho dodávateľa alkoholu.
A trvajú na tom, aby sme dnes všetko ochutnali.
Bol som rád,
že Deň zosnulých strávim pitím s Donom Pablom,
Sare sa nechcelo veľmi oslavovať.
Čo je, zlatko?
Si smutná kvôli ockovi?
Áno.
Ale je tu ešte niečo.
Môžeš byť smutná aj z viacerých vecí.
Raz som bol smutný z toho, že som smutný,
tak som bol ešte smutnejší.
To je smutné.
No...
ja som smutná kvôli jednému dievčaťu.
V poriadku.
Chceš sa o tom porozprávať?
Nie, už nie! Videla som, ako si sa zatvárila.
To nie je pravda!
Vieš, že s tvojou vecou nemám problém.
Mojou vecou?
Mami, nedokážeš to ani vysloviť.
Možno teoreticky nemáš problém,
ale...
kedy ma skutočne prijmeš?
Zlatko!
Sara, počkaj!
Znova som to pokazila, ako s Robertou.
Netráp sa, zlatko.
Podľa mňa by si mala...
To ale máme rodinku, čo?
...fľaša zamrzla, lebo ju bratranec naplnil vodou!
Strašne sme sa báli, ako otec zareaguje na ukradnutú tequilu.
Mali sme strašnú opicu, otec sa len začal smiať!
Umieral od smiechu!
Pozri sa na nás, Máximo.
Dvaja chlapci z Arenalskej ulice,
čo pracujú v najlepšom hoteli v Mexiku.
A pijeme počas práce.
Ak vedia, čo sme zač, prečo nás pozývajú?
Ďalšia je biela tequila z Nayaritu.
Chcem, aby si vedel, že som na teba taký tvrdý len preto,
že chcem, aby si bol v tejto práci úspešný.
Chcel som to už od chvíle, čo si mi vtrhol do kancelárie so zápalkami.
Neverím, že som to urobil.
Tú vlastnosť si stráž, Máximo.
Nikdy nezabudni na ten optimizmus a nadšenie,
pretože taký naozaj si.
Ďakujem, Don Pablo.
Veľa to pre mňa znamená, hlavne od môjho učiteľa.
Pre mňa bol náš vzťah vždy oveľa viac než to.
Pozri, so synom pijeme len koňak.
Takže tento añejo bude teraz náš.
Prepáčte, Don Pablo...
Ach, a Máximo.
Zbližujete sa, zábava!
Čo sa deje, Dulce?
Počas príprav na budúcotýždňové quince años
som narazila na nezrovnalosť v rámci inventára.
Tieto čísla nesedia s objednávkami alkoholu.
- Niekto okráda hotel. - Tiež som si pomyslela.
- Pôjdeme... - Máximo, za mnou.
Musíme sa tomu dostať na koreň.
Asi potrebuje starú dobrú, spoľahlivú pravú ruku na dôležitej...
Ups, nie dvere.
Vedel som to, a ty?
Dobre? Ahoj, Dulce!
Dokážeš to oveľa lepšie.
No, prepáč, ale odfajče mi nejdú, keď som pripitý.
Nie, myslím toto. Tvoja pohrebná reč.
Vôbec nie je osobná.
Popravde, ani neznie ako ty.
Pretože mi ju napísal chlapík, čo písal reči Obamovi.
- Nie! - Máximo!
Preto je tam toľkokrát „nádej“.
Tak na toto skrátka zabudnime
a všetkým povedz príbeh, ktorý mi tu teraz hovoríš.
To je opak dobrého nápadu, Hugo.
No tak.
Vieš, čo?
Zrazu potrebujem añejo.
Viem, čo sa v ten deň stalo mne.
Stále som musel myslieť na Lorenu a jej legendárneho abuela.
A nedalo sa nepremýšľať,
či by naozaj chcela byť s niekým, ako som ja,
keď mala takého abuela?
Stop. Dobre,
vravíte, že ste v ten deň videli skutočného ducha
a bol z vás sklamaný?
A čo je na tom čudné?
Každý v Mexiku vidí duchov.
Naozaj sa musíš dostať do kontaktu s kultúrou, Hugo.
A všade, kde som sa v ten deň otočil, mal som pocit, že ma niekto...
neviem, ako to povedať.
Prečo máš pomaľovanú tvár?
Mám zmenu v Detskom klube.
Vieš, v tom, čo som vymyslel.
Héctor, ako by si ma opísal?
Túto hru zbožňujem!
Dobre...
Otravný, rozčuľujúci, znepokojujúci, mätúci, náročný, panovačný...
- Trochu priveľa. - Héctor, prosím!
Vymenuj len silné stránky.
Dobre, menšia zábava,
ale príjemný, láskavý, milý, empatický, potešujúci, predpubertálny.
Hej, to nie je pozitívum.
Znamená to, že sa blížiš!
Ahoj, môj sladký, anjelský, temperamentný, nespútaný priateľ!
Vtedy som si uvedomil, že Lorene musím dokázať, že som muž.
Osemdesiatky to hrotili
s toxickou maskulinitou a zastaranými rodovými štandardmi.
Nerozumel som ani slovu.
No teda, celá fľaša.
Veci sa zvrtli.
Už vieš, o čom bude prejav?
Nie.
Ale som si istý, že pomôže toto añejo.
Čo keby si dokončil príbeh?
Možno ti pomôže prísť na to, čo chceš povedať.
Fajn.
Ale, Hugo, je čas sa pripútať,
daj si pás, alebo tie ostatné veci, čo hovoria gringovia,
dávaj pozor.
Dulce má pravdu. Čísla nesedia.
Niekto nás okráda.
Kto by také niečo urobil?
Beto! Beto! Beto!
Ach, Beto...
Mohol som si myslieť.
Sčasti som si to aj myslel. Len som nechcel, aby to bola pravda.
Nuž, stačilo. Musíme ho upozorniť!
Nie, Máximo.
Za tie roky som už Beta upozornil veľakrát,
aby nerozdával poldecáky
a ani iné „Beto-výhody“ výmenou za väčšie prepitné.
Chilaquiles nikdy nie sú zadarmo!
Tak, čo by sme mali robiť?
Viem, že je to tvoj priateľ, ale Beto musí odísť.
Vyhodíte ho?
Nie, Máximo.
Ty ho vyhodíš.
Ja? Akože ja, ja?
- Prečo ja? - Prepáč.
Toto je tá najťažšia časť práce,
ale je aj potrebná.
Áno. Dobre.
Vyhodím ho.
Ako som povedal priateľovi Princovi, čo tak písať o daždi?
Ahoj, braček. Dávam poldeci na podnik!
Nie, nič nie je na podnik. To je ten problém.
Musíme sa ihneď porozprávať!
Beto, buď úprimný, rozdával si alkohol zadarmo za väčšie prepitné?
Áno.
A veľmi, veľmi, veľmi ma to mrzí.
Vieš, moja abuela ma varovala a, iste, mala pravdu,
ale povedal som jej: „Abuela, potrebujeme peniaze. Si chorá.“
Ach, nie, je chorá?
To je jedno.
To, že ju zbožňujem nie je dôvod.
Asi... asi som jej len chcel príliš pomôcť.
No, možno jej môžeš pomôcť tak, že s ňou budeš doma?
Kiežby, ale táto práca jej platí lieky.
A nie je úplne sama. Je pri nej jej čeagle.
Napoly čivava, napoly beagle, stopercentný bojovník. Chudáčik.
Počkať, aj pes je chorý?
Podľa mňa len stratil chuť do života, vieš?
Keď im vyhorel dom.
Preboha, dobre.
Počuj, Beto,
to s abuelou, jej psom a ich domom ma mrzí,
ale kradnutie netolerujeme, preto...
Nech už sa to nestane. Považuj to za to najprísnejšie varovanie.
Sľubujem. Ďakujem pekne, Máxi.
- Poď, dám ti jeden na podnik. - Nie... nie, Beto, my sme podnik!
Prestaň!
Máximo?
Ja že musíš v práci zdolať Memovu sestru.
Ahoj, zlatko.
- Mami? - Áno.
Ako si vedela o Portáli pravdy?
To vymyslel Máximo, nie ja.
Upratujem vám izby. Viem všetko.
Napadlo mi, že ak sa porozprávame takto,
nemusela by si sa trápiť mojím výrazom.
Mami, nechápeš to!
Nechcem, aby sme sa museli rozprávať cez stenu.
Tak prídem k tebe
a začneme pomaly.
Možno by si mi mohla povedať jej meno
- a zajtra môžeme začať... - Nie je to také ľahké.
Nechcem, aby bola nejaká časť môjho života tajomstvom.
Ale nie som pripravená veriť ti.
Ve... vezmem si len jednu,
ale mohol by som zdvihnúť asi... asi tak 12.
Čudné. Ale určite áno.
Tento tu, pane. Prosím, šalát.
Niekto má apetít.
Chcem dusené s ryžou.
To je brokolica, však? Aj tú.
Hej!
Hej, hej, hej. Hej!
Predbehli ste moju ženu?
Ach, nie. Prepáč. Môžete ísť predo mňa. Ani mi to veľmi nechutí.
Nie, nie, nie!
Nikto nebude predbiehať moju ženu!
Memo, upokoj sa!
To nič, zlatko. Obraňujem tvoju česť.
Paco, pustite tácku.
- Nie, prečo? - Dajte mi ju!
Prečo?
Dajte mi tú tácku!
Krvácam!
Pomoc! Krvácam!
Krvácam!
Trochu duseného a šalát, prosím.
Dobre.
Chcem ťa pripraviť, lebo ho asi spoznáš.
Toto je tvoj otec.
Kto je to?
Nevieš, kto to je?
Je akože premiérom Mexika, alebo čo?
Panebože, som tajne Mexičan?
Nie!
Je to veľmi slávny americký herec/režisér
a natočil film, ktorý mnohí považujú za najlepší.
Panebože! Môj otec režíroval Porky.
Domáce vzdelávanie bola chyba.
Počúvaj.
Pracovala som s ním na jedinom filme, ktorý som natočila,
než mi ten škandál zničil kariéru.
Jeho zjavne nie.
No, aj tak s ním chcem hovoriť.
Iste. Rozumiem.
Dobrý, pomôžem?
Zdravím. Tu Diane Daviesová. Má čas?
Chcel by s ním hovoriť jeho syn.
Nepočuli ste?
V Spojených štátoch to bolo v správach.
Pred pár týždňami umrel.
Úprimnú sústrasť.
Zomrel?
Chad, veľmi ma to mrzí. Nevedela som.
Prečo aj, mami?
Teda, ty si s ním nehovorila. A mne si to rozhodne nedovolila.
Chad, ver mi. Skúšala som to.
Ach, ty si to skúšala? No tak!
Vždy, keď som mu chcel zavolať, prehovorila si ma.
A teraz je mŕtvy.
Celé je to tvoja vina, jasné?
Nikdy som ho nestretol a teraz sa nedozviem, kto som.
Au.
Teraz začínaš bitky?
Kto si? Všetci moji bývalí?
Prepáč. Ja len...
Odkedy si mi povedala o tvojom abuelovi, mám pocit, že...
možno nie som tvoj typ.
O čom to hovoríš?
Pozri.
Nikdy nepostavím dom s náradím,
nieto ešte holými rukami.
Nie som mačo, ako tvoj abuelo.
A to je dobré!
Ale vravela si, že bojoval s kojotom!
Bol to klamár, Memo!
Nepovedala som ti to len preto, že som nechcela...
že som nechcela ohovárať zosnulého na Día de Muertos.
Ach, chápem.
Vieš, o koľko by bol svet lepší,
keby sa muži snažili byť menší mačovia
a boli by milší a starostlivejší ako ty?
Teda, určite by som tak mal zo strednej oveľa viac lepších zážitkov.
Neexistuje len jeden typ muža, Memo.
Pre mňa je skutočný „mačo“ niekto, kto je štedrý,
kto vždy stojí pri priateľoch
a kto vždy ostatným zlepší náladu už len tým,
že sa ukáže.
Niekto presne ako ty.
Myslíš to vážne?
Áno, zlatko!
Preto ťa ľúbim.
Preto som si ťa vybrala.
Aj ja som si ťa vybral!
Poď sem!
Ako to šlo?
Nešlo.
Veľmi ma to mrzí, ale Beto má chorú abuelu a psa, ktorý...
Myslíš abuelu, ktorá za tie roky už šesťkrát zomrela,
aby dostal týždeň voľna?
Ale to nič, Máximo.
Rozumiem, prečo si to nechcel urobiť.
Je to pre teba ťažké.
Si verný priateľ.
Ale len pre istotu som mal záložný plán.
Dulce.
- Vyhoď Beta, prosím. - Iste.
Neverím. Prečo ju?
Niekto to musí urobiť.
Ale Dulce sem prišla len teraz! Nemôžete jej veriť!
- Zradí vás, prisahám! - Prestaň, Máximo.
Chcem oznámiť človeka, ktorý sa najviac hodí
na vedúceho prevádzky.
Dobre. Polož to! To je majetok hotela!
Skrátka...
A potrebujem niekoho,
kto dokáže robiť ťažké rozhodnutia, keď tu nebudem.
No, to som ja! Som ten človek!
Teda, nie teraz!
Ale prisahám, dokážem to!
Máximo. To nič, nie si ten človek.
Nemôžeš zmeniť seba.
A ani by si nemal.
Polož to!
Beto! Beto!
To so starkou ma mrzí.
Ona žije.
Ide o mačku, čo mi zomrela.
Toto je otec, ktorého som nikdy nestretol a zistil som, že umrel.
Tak ho daj tam.
Súčasťou tradície je, že môžeš na ofrendu dať veci,
ktoré mali zosnulí radi.
Preto tu mám toto masielko.
Zbožňovala ho.
Chýbaš mi, Mantequilla.
No, ja neviem, čo mal otec rád.
A je to čudné. Myslel som si, že budem smutnejší, ale nie som.
Isteže nie si.
Ten muž ťa nikdy ani nenavštívil.
Ani raz.
Asi máte pravdu.
Ale slečna Daviesová tu bola pre teba vždy.
Pamätám si, ako som vás videla, keď ťa učila plávať pri bazéne.
Dokonca ti kúpila aj celý tento hotel.
Máš dvoch rodičov v jednom.
Skutočne.
Vďaka, Lupe.
Teraz odpáľ.
Som tu so svojou mačičkou.
Vďaka, Lupe.
Aj vy odpáľte.
Mami!
Ty si ma naučila plávať!
Áno. To je pravda.
Ako to, že si si na to spomenul?
Povedala mi to Lupe.
A potom som si spomenul, ako si ma naučila aj všetko ostatné.
Ako si zaviazať šnúrky.
A ako dať čašníkovi vždy 20 dolárov, aby som dostal dobrý stôl.
A ako si stále, stále zvlhčovať pleť a nikdy nezabudnúť na krk.
To je tajomstvo krásy.
Tak veľmi som sa upínal na to, čo som stratil, že som zabudol, čo mám.
Mamu, ktorá ma bude vždy ľúbiť.
Ach, zlatko moje.
Chcem, aby si vedel, že som tvojho otca kontaktovala, mnohokrát.
On len... Nechcel byť súčasťou našich životov.
A to ma veľmi mrzí.
- Kiežby som mohla urobiť viac. - Mami, urobila si toho dosť.
Ukončila si kariéru, aby si ma ochránila,
kým oni chránili trápneho otca.
No, teda, vyhral Oscara.
Vieš, čo malo vyhrať Oscara? Podivná veda.
Kiežby sa dala postaviť žena.
NERUŠIŤ!
Tadá!
Prečo vyzeráš ako wrestler?
Lebo chodím na hodiny tanca Máximovej šéfky.
Tej gringy?
Prečo?
Lebo...
som začala pociťovať, že ma už s Máximom nepotrebujete.
A veľmi som sa zľakla.
A okrem práce
som akoby nemala zmysel.
A toto mi s tým pocitom naozaj pomáha.
To je skvelé.
A čudné.
Ale hlavne skvelé.
Zlatko, rozumiem, že nemôžem čakať, že mi budeš veriť a zveríš sa mi,
keď mám vlastné tajomstvá.
Pamätáš si to dievča, čo ma rozdrvilo v diskusii?
- Zbohatlíčka? - Áno!
Volá sa Aida
a stretli sme sa na Juliinom otvorení.
Mami, bolo to úžasné.
Dokonca mi na ruku napísala číslo.
Ach, zlatko, atrament ťa môže otráviť.
Nie! V ten deň sme si išli zaplávať do oceána
a číslo sa zmylo
a zapísala som ho sem.
A nemôžem jej zavolať, lebo nemám celé číslo.
A preto ťa to vyviedlo z miery, keď si ju uvidela na diskusii...
Ten deň sa zhoršil.
Z mnohých dôvodov to bol začiatok toho, prečo sú na mňa všetci stále nahnevaní.
Pokašľal som to. Je to fakt zlé.
V podstate som Dulce odovzdal pozíciu vedúceho prevádzky.
- Čože? - Dopekla,
mal som vyhodiť Beta, keď bola príležitosť.
Vedel som to! Chcel si ma vyhodiť.
Cabrón!
Práve som ten príbeh hovoril dobrému priateľovi Linovi-Manuelovi.
Beto. Hej... Beto! Beto!
Bet...
Skvelé. Ďalší, čo je na mňa nahnevaný, tak ako bola aj Julia.
Máximo, počuješ sa?
Radšej si dávaj pozor, než ťa toto miesto začne meniť.
- To sa nedeje. - Skutočne?
Lebo si odišiel z raňajok s rodinou, len aby si si tu šplhol.
A teraz si naštvaný, že si nevyhodil priateľa,
a nie, že tvojho priateľa práve vyhodili!
Je to komplikované. Nerozumela by si tomu.
Ach, nie, rozumiem.
Rozumiem tomu veľmi jasne.
Musím ísť za zákazníčkami.
Mal som v ten deň počúvnuť Juliu, ale bol som príliš rozrušený.
Don Pablo bol na mňa naštvaný, lebo som nevyhodil Beta.
A nezazlievam mu to.
Don Pablo sa na teba nehneval.
Bol hrdý na to, že si ostal samým sebou.
Celé tie roky si sa mýlil.
Nikdy si nepochopil, čo sa ti snažil povedať.
Vďaka, Don Pablo.
Lorena!
Don Máximo.
Ste na rade.
Sí.
Čo poviem?
Len hovor zo srdca, tío.
Dokážeš to, tío.
Keď ma Mariano požiadal o prejav,
musím sa priznať, váhal som.
Ale keď mi povedal, že je to na žiadosť Dona Pabla,
pomyslel som si...
„Hosť dostane, čo hosť chce.“
A tak som tu,
konečne rozumiem príučke,
ktorú mi pred viac ako 30 rokmi chcel dať Don Pablo.
O tom, ako niekedy naše tajomstvá
ubližujú len tým, ktorých máme najradšej.
Ruža?
Celé je to o nejakých saniach?
Bože, ten film je naprd.
Áno.
Áno, je naprd.
A o tom, ako čeliť strachu
a hovoriť o neistotách
nás môže iba zblížiť.
Nedávno mi niekto pripomenul,
že tí, čo vás ľúbia najviac,
sú tí, ktorí chcú, aby ste ostali samým sebou.
Don Pablo,
veľmi ma mrzí, že som prestal byť tým chlapcom z Arenalskej ulice.
Zabudol som na Máxima,
ktorý mal odvahu vtrhnúť vám do kancelárie
a prosiť vás o príležitosť.
Ale naozaj dúfam...
že sa od vás môžem tiež naučiť,
že nikdy nie je neskoro, aby ste veci napravili.
A preto som dnes tu
pred vami všetkými,
svojou rodinou z Las Colinas,
aby som sa ospravedlnil.
Ospravedlnil sa za chyby z minulosti
a aj za tie, ktorých som sa dopustil odvtedy.
Dúfam, Don Pablo, že sa od vás konečne naučím,
že naše chyby neurčujú, kým sme.
A tentoraz
si vezmem to správne ponaučenie.
Ďakujem.
Nazdravie!
Paloma?
Julia?
Preklad titulkov: Jozef Ferencz