Jøss! Selveste Augusto og Adriana.
Går det bra med deg? Er du nervøs?
Jeg? Hvorfor skulle jeg være nervøs for å holde en minnetale
til masse folk som har vært sinte på meg i 30 år?
Kom igjen. Ingen er fortsatt sinte på deg.
Dra til helvete.
- Ok, noen er fortsatt sinte på deg. - Jeg visste dette var en tabbe.
Máximo.
Unnskyld, Lorena. Jeg trodde du var et spøkelse.
Du er prikk lik din tía.
Syns du jeg ser ut som Lupe?
Du er den eneste som sier det!
Du er gal.
- Don Máximo. - Mariano.
Takk for at du gjør dette for bestefar.
Det er en ære.
Unnskyld meg.
Er jeg den siste? Det burde være Héctor.
Han ser fortsatt ut som om han er 30, og lespingen gjør at alt høres viktig ut.
Jeg går.
- Nei, du. - Sí, du.
Vi kom helt hit for dette. Og dette stedet er ganske rått.
Det er som en fest, men det er også på en måte trist.
Nesten emo.
Emo-feiring er akkurat hvordan vi takler døden i Mexico.
Det minner meg om Día de Muertos på Las Colinas.
Ja, Día de los Muertos. Kjenner til det.
- Nei, nei. - Nei.
Det er Día de Muertos.
Ja, Día de los Muertos. Ja, som den James Bond-filmen.
- Nei. - På ingen måte som den.
Er det som Coco?
På en måte. Ja.
Det var Día de Muertos i 1985,
og familien min og Julia feiret rundt min fars alter.
Jeg har de dødes brød til ham.
- Takk. - Så snilt av deg.
Jeg giftet meg med kona hans, så det skulle bare mangle.
Jeg kan bare se for meg hvor stolt du er av barna våre.
Sara har gjort ekstra skolearbeid hele året...
Debatt er ikke skole!
Og Máximo gjør det bra på hotellet,
og med kjæresten sin Julia, som er en utrolig kvinne.
Takk. Så snilt av deg.
Nei, takk for at du er her.
Jeg vet at han betydde mye for Máximo, så jeg ville bare si hei.
Skal jeg fortsette å gjøre det bra, må jeg dra.
- Vi spiser frokost med din far hvert år. - Unnskyld, jeg snakket til pappa.
Han sier det er greit, og at jeg skal tilintetgjøre Memos søster! Ha det!
Ses senere!
Oldemoren min Fidela.
Én av 13 jenter. Hun døde slik hun levde. Hun kjempet om plassen på sofaen.
Hvem er det?
Min abuelo Octaviano. Han var en skikkelig mannemann.
En ulv angrep kyrne hans, og han nedkjempet den med bare nevene.
De samme nevene han bygget hjemmet med.
- Jøss, han er så... - Utrolig, ikke sant?
Alle mennene i familien min prøver å være som ham.
Mine hermanos, mine tíos, mine primos og fjernere slektninger.
Han lærte dem hva det vil si å være mann.
Ha det, min bitte lille baby.
Ha det.
Øynene hans.
Det er som om han ser rett inn i sjelen min.
- Det er ikke... - Lolita.
- Du pleide å be meg om å dra før frokost. - Jeg fornektet følelsene mine,
men dette må være en secreto en liten stund til.
Amor, jeg er bare glad for å være med deg. Igjen.
Jeg følger deg hvor som helst, egentlig.
Mamma, jeg må snakke med deg om noe.
- Noe du har skjult for meg i lang tid. - Det har ikke vært så lenge.
Jeg har følt at noe har manglet en stund nå.
Det var derfor jeg dro til Peru og besteg Mango Piña.
- Det blir verre. - Det var ikke nok.
Så da gikk jeg gjennom hver eneste stilling på hotellet.
Jeg var servitør, bassenggutt, livredder og to av cuatro manos.
Jeg føler fortsatt at noe mangler.
Å gud, skal du lære å spille sitar?
Jeg må vite hvem faren min er.
Å, jeg skjønner.
Det er ikke så lurt, Chad. Vi har snakket om dette.
Nei, du har snakket. Jeg har lyttet. Det er alltid en unnskyldning. En grunn.
Men ikke nå lenger. Tiden er inne. Dette er opp til meg.
Ok. Hvis det er det du virkelig vil.
Jeg må bare finne infoen hans, og så prøver vi å ringe ham senere i dag.
Høres det bra ut?
Ja.
Takk.
Jeg vet det ikke var lett, kjære.
Don Pablo! Der er du. Jeg ville bare si at jeg står 100 % til tjeneste i dag
hvis du trenger en tjeneste, samme hva det skulle være.
Jeg er glad for å se deg, Máximo. Jeg har en stor utfordring til oss i dag.
- Din største prøve så langt. - Hva er det? Enda et lik? To lik?
Herregud, er det ti lik?
Gjør deg klar.
LAGERROM
Vi har akkurat fått en stor leveranse
fra vår nye leverandør av alkohol.
De insisterte på at vi skulle prøve alle disse i dag.
Jeg var glad for å skulle drikke med Don Pablo,
men Sara var i mindre feirende humør.
Hva er det, vennen? Er du trist på grunn av pappa?
Ja. Men det er også noe annet.
Det er greit å være trist over mer enn én ting.
En gang var jeg trist fordi jeg var trist, så da ble jeg enda tristere. Så trist.
Vel, jeg er trist på grunn av ei jente.
Det går bra.
Vil du snakke om det?
Ikke nå lenger. Jeg så ansiktsuttrykket ditt.
Det er ikke sant! Du vet at jeg er ok med greia di.
"Greia" mi?
Mamma, du kan ikke engang si det. Kanskje du er "ok" med det i teorien,
men når kommer du faktisk til å akseptere meg?
Vennen!
Sara, vent!
Jeg rotet det til igjen, som med Roberta.
Slapp av, skatt.
Jeg syns du burde...
For en familie vi har.
Flasken var frossen fordi fetteren min hadde fylt den med vann!
Vi fryktet hvordan pappa ville reagere på at vi hadde stjålet tequilaen hans.
Vi var så fyllesyke at pappa bare begynte å le!
Han lo seg skakk!
Se på oss, Máximo.
To barn fra Arenal Street som jobber på det beste hotellet i Mexico.
Og drikker på jobb.
Hvis de vet hvordan vi er, hvorfor inviterer de oss?
Den neste er en hvit tequila fra Nayarit.
Jeg presser deg så hardt fordi jeg vil at du skal lykkes i denne jobben.
Jeg har ønsket det siden du kom inn på kontoret med fyrstikkesken.
Tenk at jeg gjorde det.
Ikke mist den delen av deg selv, Máximo.
Ikke glem den optimismen, den entusiasmen, for det er sånn du virkelig er.
Takk, Don Pablo. Det betyr mye, spesielt når mentoren min sier det.
For meg har forholdet vårt alltid føltes som mer enn det.
Konjakk er drinken til sønnen min og meg.
Nå blir denne añejoen vår.
Unnskyld, Don Pablo...
Å, og Máximo.
Dere knytter bånd. Så gøy!
Hva er det, Dulce?
I forberedelsene til quince años neste uke fant jeg noen avvik i inventarlisten.
Tallene stemmer ikke med bestillingene.
- Noen stjeler fra hotellet. - Det var det jeg tenkte.
- Skal vi... - Máximo, følg meg.
Vi må komme til bunns i dette.
Han trenger sin høyre hånd til dette viktige...
Ops, ikke en dør.
Jeg visste det, men visste du det? Ok? Ha det, Dulce!
Du kan få til noe langt bedre.
Jeg er elendig på fornærmelser når jeg er brisen.
Nei, jeg mener minnetalen din.
Den føles ikke personlig. Det høres ikke engang ut som deg.
Det er fordi Obamas taleskriver skrev den for meg.
- Máximo! - Så det er derfor "håp" brukes så mye.
Bare glem denne og fortell alle historien du forteller meg nå.
- Det er det motsatte av en god idé, Hugo. - Kom igjen.
Vet du hva?
Plutselig trenger jeg añejo.
Vet hva som skjedde med meg. Jeg tenkte på Lorena og legenden om hennes abuelo.
Ville hun være sammen med en som meg når hun hadde en abuelo som ham?
Timeout. Ok.
Sier du at du så et spøkelse den dagen, og at han var skuffet over deg?
Hva er det som er så rart ved det? Alle ser spøkelser i Mexico.
Du må komme i kontakt med kulturen din, Hugo.
Og overalt den dagen følte jeg at noen...
Jeg kan ikke beskrive det.
Hvorfor har du sminket deg?
Jeg jobber på barneklubben. Du vet, den tingen jeg fant på.
Héctor, hvilke ord ville du brukt for å beskrive meg?
Jeg elsker denne leken! Ok...
Irriterende, frustrerende, urovekkende, forvirrende, utfordrende, nedlatende...
- Litt mye. - Héctor, vær så snill!
Du skal bare ramse opp mine beste egenskaper.
Det er mindre gøy,
men sjarmerende, vennlig, hyggelig, empatisk, forfriskende, prepubertal.
- Det er ikke positivt. - Det betyr at du nærmer deg!
Ha det, min kjære, kjerubiske, boblende, sprudlende venn!
Da innså jeg at jeg måtte vise Lorena at jeg var mandig.
På 80-tallet var det masse giftig maskulinitet og utdaterte kjønnsroller.
Jeg skjønte ingen av de ordene.
Oi, en full flaske. Dette er ikke bra.
- Har du funnet ut av talen din? - Niks.
Men añejoen kommer nok til å hjelpe.
Du kan fortelle videre, så finner du kanskje ut hva du vil si.
Greit.
Men Hugo, det er på tide å spenne seg fast,
ta på setebeltet eller alle andre gringo-uttrykk som betyr følg med.
Dulce har rett. Tallene går ikke opp.
- Noen stjeler. - Hvem ville gjort noe sånt?
Beto! Beto!
Å, Beto. Jeg skulle ha visst det.
En del av meg visste det, men jeg ville ikke tro det.
- Vi må gi ham en advarsel! - Nei, Máximo.
Jeg har gitt Beto mange advarsler om å gi bort gratis drammer
og andre "Beto-fordeler" i bytte mot mer i tips.
Chilaquiles er aldri gratis!
Så hva skal vi gjøre?
Jeg vet at han er vennen din, men vi må gi slipp på Beto.
- Skal du sparke ham? - Nei, Máximo.
Du skal det.
Meg? Meg som i meg?
- Hvorfor meg? - Beklager.
Det er den vanskeligste delen av jobben, men det er også nødvendig.
Ja. Ok. Jeg skal gjøre det.
Jeg sa til vennen min Prince: "Hvorfor ikke skrive om regnet?"
- Hei. Vi gir bort drammer på huset! - Ingenting er på huset. Det er problemet.
Vi må snakke sammen. Nå!
Beto, har du gitt bort gratis drinker for å få mer i tips?
Ja.
Og jeg er veldig, veldig lei for det. Min abuela advarte meg, og hun hadde rett,
men jeg sa: "Abuela, vi trenger pengene. Du er syk."
Å nei, er hun syk?
Min dype kjærlighet for henne er ingen unnskyldning.
Jeg ville vel bare så gjerne hjelpe henne.
Du kan hjelpe ved å være mer hjemme med henne.
Skulle gjerne det, men jobben gjør at jeg får råd til medisinen.
Og hun er ikke helt alene. Hun har cheaglen sin.
Dels chihuahua, dels beagle, ren fighter. Stakkars liten.
Er hunden også syk?
Jeg tror han bare mistet livsviljen.
Da huset deres brant ned.
Å gud, ok.
Beto, det var trist å høre om din abuela, hunden hennes og huset deres,
men du kan ikke stjele, så...
Ikke la det skje igjen. Dette er din strengeste advarsel.
Jeg lover. Tusen takk, Máxi.
- Du skal få en på huset. - Nei, Beto, vi er huset! Slutt!
Máximo?
Måtte du ikke beseire Memos søster?
Hallo, vennen.
- Mamma? - Ja.
Hvordan visste du om sannhetens portal? Máximos navn, ikke mitt.
Jeg rydder rommene deres. Jeg vet alt.
Ved å snakke gjennom veggen trenger du ikke å tenke på ansiktsuttrykkene mine.
Mamma, du skjønner det ikke! Jeg vil ikke måtte snakke med deg gjennom en vegg.
Da kommer jeg inn, og så kan vi begynne i det små.
Kanskje du bare kan fortelle meg navnet hennes,
- og i morgen kan vi... - Det er ikke så lett.
Jeg vil ikke holde noe hemmelig, men jeg er ikke klar for å stole på deg.
Jeg tar bare ett nå, men jeg kan sikkert løfte 12 stykker.
Underlig. Men det kan du nok.
Den der. Jeg vil ha salaten, takk.
Han er ekstra sulten.
Og gryteretten og ris.
Det er brokkoli, ikke sant? Det også.
Hei!
Hei, hei!
Snek du foran dama mi?
Å, nei. Unnskyld. Bare gå først. Jeg liker ikke engang maten.
Nei, nei!
Ingen sniker foran dama mi!
- Memo, ro deg ned. - Det går bra. Jeg forsvarer din ære.
Paco, slipp brettet.
- Nei, hvorfor det? - Gi meg det!
Gi meg brettet!
Jeg blør!
Hjelp! Jeg blør!
Jeg blør!
Gryteretten og salaten, takk.
Chad, jeg vil forberede deg, for du kommer nok til å gjenkjenne ham.
Dette er faren din.
- Hvem er denne fyren? - Vet du ikke hvem det er?
Er han Mexicos statsminister?
Herregud, er jeg egentlig meksikaner?
Nei!
Han er en veldig berømt amerikansk skuespiller/regissør
- som lagde kanskje tidenes beste film. - Herregud, pappa regisserte Het ungdom.
Hjemmeundervisning var en tabbe. Hør på meg.
Jeg jobbet med ham på den eneste filmen jeg har spilt i,
før skandalen ødela karrieren min. Ikke hans, åpenbart.
- Jeg vil fortsatt snakke med ham. - Jeg skjønner det.
Kan jeg hjelpe deg?
Dette er Diane Davies. Er han ledig? Sønnen hans ønsker å snakke med ham.
Du har ikke hørt det. Det var en stor nyhetssak her i USA.
Han gikk bort for noen uker siden. Jeg kondolerer.
Er han død?
Chad, jeg er lei for det. Jeg visste det ikke.
Nei, du snakket jo ikke med ham, og du lot ikke meg kontakte ham.
Chad, tro meg. Jeg prøvde.
Du prøvde? Hver gang jeg ville ringe ham, overtalte du meg til å la være.
Og nå er han død.
Det er din skyld. Jeg fikk aldri møte ham, og nå får jeg aldri vite hvem jeg er.
Ypper du til slagsmål nå?
Hvem er du? Alle eksene mine?
Unnskyld. Helt siden du fortalte meg om din abuelo, har jeg følt
- at jeg kanskje ikke er typen du vil ha. - Hva er det du snakker om?
Hør her.
Jeg kunne aldri ha bygget et hus ved hjelp av redskaper,
for ikke å nevne med bare hendene. Jeg er ikke macho, som din abuelo.
Det er bra!
- Du sa at han nedkjempet en prærieulv! - Han var en løgner, Memo!
Jeg fortalte deg ikke sannheten fordi...
...jeg ikke ville si noe stygt om de døde på Día de Muertos.
Å, det skjønner jeg.
Vet du hvor mye bedre verden hadde vært om menn brukte mindre tid på å være macho,
og mer tid på å være så snille og omtenksomme som deg?
Det hadde gjort ungdomsskolen til en mer positiv opplevelse.
Det er ikke bare én måte å være mann på.
For meg er "macho" en som er sjenerøs, som alltid stiller opp for vennene sine,
og som får alle rundt seg til å føle seg bedre bare ved å være der.
En som deg.
Mener du det?
Ja, kjære!
Det er derfor jeg elsker deg.
Det er derfor jeg velger deg.
Jeg velger deg også!
Kom hit!
Hvordan gikk det?
Det gikk ikke. Unnskyld. Beto har en syk abuela, og en hund som...
Mener du hans abuela som har dødd seks ganger så han kunne ta en uke fri?
Men det går bra, Máximo. Jeg skjønner hvorfor du ikke ønsket å gjøre dette.
Det er vanskelig for deg. Du er en lojal venn.
Men for sikkerhets skyld hadde jeg en reserveplan.
Dulce.
- Gi Beto sparken. - Selvfølgelig.
- Hvorfor ba du Dulce om å gjøre det? - Fordi noen må gjøre det.
Dulce kom i sommer! Du kan ikke stole på henne!
- Hun vil svikte deg! - Stopp, Máximo.
Jeg skal kunngjøre den beste personen til jobben som operativ leder.
Sett dem fra deg! De tilhører hotellet!
Bare...
Og jeg trenger en som kan gjøre vanskelige valg når jeg er borte.
Det er meg! Jeg er den personen! Ikke denne gangen, men jeg greier det!
Máximo, det er greit hvis du ikke er den personen.
Du kan ikke forandre den du er.
Og du burde ikke det.
Legg den fra deg!
Beto! Beto!
Kondolerer med bestemoren din.
Hun er i live. Dette er for katten min, som døde.
Dette er pappa, som jeg aldri har møtt, og som jeg akkurat fant ut at er død.
Sett ham der borte.
En del av tradisjonen er at du kan sette noen ting på vår ofrenda
som folkene som døde, likte.
Derfor har jeg smør. Det var favoritten hennes.
Jeg savner deg, Mantequilla.
Jeg vet ikke hva pappa likte.
Det er rart. Jeg trodde jeg ville være tristere nå, men jeg er ikke det.
Selvfølgelig ikke.
Den mannen besøkte deg ikke engang. Ikke en eneste gang.
Du har vel rett.
Men Ms. Davies stilte alltid opp.
Jeg så på at hun lærte deg å svømme i bassenget utenfor.
Hun kjøpte hele hotellet til deg.
Hun er som to foreldre i én.
Det er hun virkelig. Takk, Lupe.
Stikk.
Jeg har et øyeblikk med katten min.
Takk, Lupe.
Stikk til deg også.
Mamma! Du lærte meg å svømme!
Det er sant. Jeg gjorde det.
Hvordan husket du det?
Lupe fortalte meg det. Og så husket jeg at du lærte meg alt.
Som å knytte skolissene.
Og å gi hovmesteren 20 dollar så man får et godt bord.
Og alltid å bruke fuktighetskrem, og ikke glemme halsen.
Hemmeligheten til skjønnhet.
Jeg har fokusert så mye på det jeg mistet, at jeg glemte det jeg hadde.
En mor som var glad i meg samme hva.
Kjære deg.
Du skal vite at jeg kontaktet faren din mange ganger.
Han bare... Han ville ikke være en del av livene våre.
Og jeg er lei for det.
- Om bare jeg kunne gjort mer. - Du har gjort mer enn nok.
Du beskyttet meg fra en industri som beskyttet taper-faren min.
Han vant riktignok en Oscar.
Den eksplosive drømmekvinnen skulle vunnet Oscar.
Jeg vil lage en kvinne.
IKKE FORSTYRR
Ta-da!
Hvorfor El Santo-kostyme?
Fordi jeg har gått på dansekurs hos Máximos sjef.
Gringaen?
Hvorfor det?
Fordi jeg begynte å føle at du og Máximo ikke trengte meg lenger.
Og det skremte meg.
Og utenom jobben føltes det som om jeg ikke hadde noe formål.
- Og dette hjelper mot den følelsen. - Det er fantastisk.
Og rart. Men mest fantastisk.
Vennen, jeg kan ikke forvente at du skal stole på meg og betro deg til meg
når jeg har holdt ting hemmelig.
Husker du jenta som knuste meg på debatten?
- Sossen? - Ja!
Hun heter Aida, og jeg møtte henne på Julias åpning.
Mamma, det var utrolig.
- Hun skrev nummeret sitt på armen min. - Du kan bli forgiftet av blekket.
Nei! Den dagen badet vi i havet, og nummeret ble vasket vekk.
Jeg skrev det ned her. Men jeg har ikke hele nummeret.
Det var derfor du ikke var deg selv da du så henne på debatten...
Ting gikk galt den dagen.
Det var begynnelsen på hvorfor alle fortsatt er sinte på meg.
Jeg rotet det til. Det er ille. Jeg ga Dulce jobben som operativ leder.
- Hva? - Jeg skulle bare ha sparket Beto.
Jeg visste det! Du ville sparke meg.
Cabrón!
Jeg fortalte nettopp historien til min gode venn Lin-Manuel.
Beto. Hei, Beto! Beto!
Flott. Nok en person er sint på meg, akkurat som Julia var.
Máximo, hører du deg selv? Vær forsiktig før dette stedet begynner å forandre deg.
- Det er ikke det som skjer. - Ikke det?
Du forlot frokosten med familien din for å lykkes her.
Du er sint fordi du ikke fikk sparket ham, heller enn fordi han fikk sparken!
- Det er komplisert. Du skjønner det ikke. - Jo, jeg skjønner det klart og tydelig.
Jeg har noen klienter.
Jeg skulle ha hørt på Julia, men jeg var for opprørt.
Don Pablo var sint på meg fordi jeg ikke sparket Beto. Jeg klandrer ham ikke.
Don Pablo var ikke sint. Han var stolt over at du var tro til den du er.
Du har tatt feil alle disse årene. Du skjønte ikke hva han prøvde å si.
Takk, Don Pablo.
Lorena!
Don Máximo. Det er din tur.
Sí.
- Hva skal jeg si? - Bare si det du har på hjertet, tío.
Du greier dette, tío.
Da Mariano ba meg om å tale, må jeg innrømme at jeg var usikker.
Men da han sa at Don Pablo hadde bedt om det, tenkte jeg:
"Gjesten får det gjesten vil ha."
Så her er jeg.
Og jeg skjønner endelig det Don Pablo prøvde å lære meg for over 30 år siden.
Om at hemmelighetene våre noen ganger bare sårer de vi er mest glad i.
Rosebud?
Handler hele greia om en slede?
Gud, denne filmen suger.
Ja.
Ja, den suger.
Og at å konfrontere det vi frykter,
og dele våre usikkerheter,
bare fører oss nærmere hverandre.
Nylig ble jeg påminnet om at de som er mest glad i deg,
vil at du skal være tro mot den du er.
Don Pablo, jeg er lei for at jeg sluttet å være gutten fra Arenal Street.
Jeg glemte Máximo-en
som var modig nok til å storme inn på kontoret og bønnfalle deg om en jobb.
Men jeg håper jeg også kan lære av deg, Don Pablo,
at det aldri er for sent å gjøre det godt igjen.
Det er derfor jeg er her, foran dere alle,
min Las Colinas-familie,
for å be om unnskyldning.
Be om unnskyldning for feilene jeg gjorde i fortiden,
og de jeg har gjort siden.
Jeg håper jeg endelig lærer av deg, Don Pablo,
at feilene våre ikke definerer oss.
Og denne gangen skal jeg ta med meg den rette lærdommen.
Takk.
Skål!
Paloma?
Julia?
Tekst: Espen Stokka