Tie patys Augustas ir Adriana.
Kaip tu?
Nerviniesi?
Aš?
Kodėl turėčiau nervintis, sakydamas atminimo kalbą
pilname kambaryje žmonių, kurie pyksta ant manęs 30 metų?
Liaukis. Niekas ant tavęs nebepyksta.
Eik velniop.
Gerai, kai kurie vis dar pyksta ant tavęs.
Žinojau, kad darau klaidą.
Maksimai.
Atleisk, Lorena.
Pamaniau, kad pamačiau vaiduoklį.
Esi gryna savo tetos kopija.
Aš tau panaši į Lupę?
Esi vienintelis, kuris tai sako!
Tau galvoj negerai.
- Done Maksimai. - Marianai.
Dar kartą ačiū už tai, kad pagerbsite mano senelį.
Nėra už ką, man tai didžiulė garbė.
Atsiprašysiu.
Sakysiu kalbą paskutinis?
Hektoras turėtų būt paskutinis.
Jis tebeatrodo kaip 30 metų ir vis dar švepluoja,
dėl ko viskas, ką jis sako, atrodo daug svarbiau.
Aš išeinu.
- Jokiu būdu. - Sí būdu.
Sukorėm tokį ilgą kelią dėl šito,
ir, jei atvirai, man čia visai patinka.
Tipo, vakarėlis, tik liūdnas, supranti.
Beveik emocionalus.
Būtent iškilmingomis emocijomis mes ir priimame mirtį Meksikoje.
Man tai primena Mirusiųjų dieną Las Kolinase.
Jo, Mirusių diena. Žinau.
Ne.
Mirusiųjų diena.
Taip, Mirusių diena.
Taip, kaip tame filme su Džeimsu Bondu.
- Ne. - Nieko panašaus.
Tada kaip filme „Koko“?
Panašiai. Taip.
Taigi, tai buvo 1985-ųjų Mirusiųjų diena.
Mūsų šeima ir Chulija susirinko prie mano tėvo altorėlio.
Aš jam iškepiau mirusiųjų duonos.
- Ačiū. - Tu labai malonus.
Aš vedžiau jo žmoną. Tai mažiausia, ką galėčiau padaryti.
Galiu tik įsivaizduot, kaip tu didžiuotumeisi mūsų vaikais.
Sara šiais metais lanko papildomas pamokas...
Debatai - ne pamokos!
O Maksimui gerai sekasi dirbti viešbutyje,
be to, jis turi draugę Chuliją - nuostabią moterį.
Ačiū. Jūs labai maloni.
Ne, tau ačiū, kad esi čia.
Na, žinau, koks jis svarbus Maksimui.
Tik norėjau pasisveikinti.
Na, jei noriu, kad man ir toliau gerai sektųsi viešbutyje, turiu bėgti.
Bet mes kasmet pusryčiaujame su tavo tėvu.
Atleisk, mama. Šiaip jau aš kalbėjausi su tėčiu.
Ir jis neprieštarauja.
Jis irgi nori, kad įveikčiau Memo seserį. Iki!
Iki pasimatymo!
Mano promočiutė Fidela.
Viena iš 13-os mergaičių.
Ji mirė taip, kaip gyveno - kovodama dėl vietos ant sofos.
Kas jis?
Mano senelis Oktavianas.
Jis buvo tikras vyras.
Mama iki šiol pasakoja istoriją,
kaip jis susikovė su vilku, kuris norėjo papjaut jo karvę,
plikomis rankomis.
Tomis pačiomis, kuriomis pasistatė namą.
- Jis toks... - Nepaprastas, tiesa?
Visi mūsų giminės vyrai nori būti panašūs į jį.
Mano broliai, mano dėdės, mano pirmos ir antros eilės pusbroliai.
Jie sako, kad jis yra tikro vyro pavyzdys.
Iki, mažuti.
Iki.
Jo akys...
Lyg matytų mane kiaurai...
- Tai ne... - Lolita.
Pameni, kai liepdavai man išeiti prieš pusryčius?
Aš neigiau savo jausmus,
bet tegul tai lieka mūsų secreto dar kurį laiką.
Amor, esu laimingas su tavim.
Vėl.
Padarysiu viską, ko paprašysi.
Mama, noriu su tavim apie kai ką pasikalbėti.
Apie tai, ką seniai nuo manęs slepi.
Ne taip ir seniai.
Jau kurį laiką jaučiu, kad man kažko trūksta.
Todėl išvykau į Peru ir įkopiau į Mango Pinja.
- Šito betrūko. - Bet ir šito buvo negana.
Tada aš padirbėjau visuose viešbučio darbuose.
Dirbau padavėju, dirbau baseino prižiūrėtoju, gelbėtoju
ir net masažuotoju keturiomis rankomis.
Ir vis viena jaučiu, kad kažko trūksta.
O Dieve, nori išmokti groti sitaru, taip?
Noriu žinoti, kas mano tėvas.
Štai apie ką tu.
Nemanau, kad tai gera mintis, Čadai. Mes jau kalbėjom apie tai.
Ne, tu kalbėjai. Aš klausiausi.
Vis atsikalbinėji. Randi kokių nors priežasčių.
Gana. Atėjo laikas.
Aš taip nusprendžiau.
Gerai.
Jei iš tikrųjų to nori.
Tik susirasiu visą reikiamą informaciją, vėliau galėsim pabandyti jam paskambinti.
Gerai?
Taip.
Ačiū.
Žinau, kad nebuvo lengva, meile mano.
Done Pablai! Štai kur jūs.
Tik norėjau pasakyti, kad šiandien esu jūsų paslaugoms,
jei tik jums prireiks mano paslaugų, nesvarbu kokių.
Malonu tave matyti, Maksimai.
Šiandien mūsų laukia didžiulis iššūkis.
Didžiausias tavo išbandymas.
Koks?
Dar vienas negyvėlis? Du negyvėliai?
O Dieve, dešimt negyvėlių?
Tau prireiks stiprybės.
SANDĖLIS ĮEITI DRAUDŽIAMA
Naujas alkoholinių gėrimų platintojas
ką tik atsiuntė mums didžiulę siuntą produkcijos.
Ir nori, kad dar šiandien viską išragautume.
Aš džiaugiausi
galimybe Mirusiųjų dieną gurkšnoti su donu Pablu,
tuo tarpu Saros nuotaika nebuvo tokia džiugi.
Kas atsitiko, širdele?
Liūdi dėl tėčio?
Taip.
Bet ir dar dėl kai ko.
Normalu liūdėti dėl kelių dalykų.
Kartą liūdėjau dėl to, kad man liūdna,
tada dar labiau nuliūdau.
Kaip liūdna.
Na...
aš liūdžiu dėl merginos.
Aišku.
Nori apie tai pasikalbėti?
Ne, jau nenoriu! Mačiau, kaip sureagavai, kai pasakiau.
Nekalbėk niekų!
Juk žinai, kad aš susitaikiau su tavo dalyku.
Su „mano dalyku“?
Mam, tu net bijai ištarti tai garsiai.
Gal teoriškai tu ir „susitaikei“,
bet...
kada pagaliau priimsi mane tokią, kokia esu?
Širdele!
Sara, palauk!
Vėl susimoviau, kaip tada su Roberta.
Nesijaudink, mieloji.
Manau, tau reikėtų...
Nieko sau šeimynėlė.
...butelis užšalo, nes pusbrolis pripylė į jį vandens!
Mes taip bijojom, ką pasakys tėtis dėl to, kad pavogėm jo tekilą.
Ir buvom tokie pagiringi, kad mano tėtis ėmė iš mūsų juoktis!
Jis mirė juokais!
Pažvelk į mus, Maksimai.
Du vaikiai iš Arenalo gatvės,
dirbantys geriausiame Meksikos viešbutyje.
Ir geriantys darbe.
Jei jie žino, kokie mes, kodėl tada mus pasikvietė?
O dabar - baltoji tekila iš Najarito.
Noriu, kad žinotum. Esu tau toks griežtas tik todėl,
kad noriu, jog tau sektųsi šiame darbe.
Šito trokštu nuo tada, kai įsiveržei į mano kabinetą su ta degtukų dėžute.
Negaliu patikėt, kad tai buvau aš.
Saugok tai, Maksimai.
Niekuomet neprarask to optimizmo, to entuziazmo,
nes tai - tavo esybė.
Ačiū, done Pablai.
Man tai daug reiškia, ypač - iš mano mokytojo lūpų.
Man mudviejų santykiai visuomet buvo svarbūs.
Klausyk, mudviejų su sūnumi gėrimas yra konjakas.
O mudviejų su tavim gėrimas bus tekila añejo.
Atsiprašau, done Pablai...
Ir Maksimas čia.
Bičiuliaujatės, smagu!
Ko norėjai, Dulse?
Ruošdamasi kitos savaitės 15-ojo gimtadienio vakarėliui,
pastebėjau tam tikrus neatitikimus.
Šie skaičiai neatitinka alkoholinių gėrimų užsakymų.
- Kažkas vagia iš viešbučio. - Būtent taip ir galvoju.
- Gal mes... - Maksimai, paskui mane.
Reikia viską išsiaiškinti.
Spėju, jam reikia patikimos dešiniosios rankos šiame labai svarbiame...
Čia ne durys.
Aš tą žinojau, o tu?
Gerai? Iki, Dulse!
Tu sugebi daug geriau.
Na, deja, kai išgeriu, mano humoro jausmas kažkur dingsta.
Ne, kalbu apie tavo atminimo kalbą.
Ji labai oficiali.
Jei atvirai, joje aš neatpažįstu tavęs.
Taip yra todėl, kad kalbą rašė pagrindinis Obamos kalbų rašytojas.
- Ne! - Maksimai!
Štai kodėl taip dažnai kartojasi žodis „viltis“.
Gerai, šitą kalbą į šoną,
o tu visiems papasakosi tai, ką tik ką pasakojai man.
Tai nevykusi mintis, Hjugai.
Liaukis.
Žinai, ką?
Man reikia išgert añejo.
Žinau, kas tą dieną nutiko man.
Man niekaip neišėjo iš galvos Lorena ir jos legendinis senelis.
Vis svarsčiau,
ar ji iš tikrųjų norės susidėti su tokiu kaip aš,
kai turėjo tokį senelį?
Minutėlę. Gerai,
norit pasakyti, kad tą dieną pamatėt tikrą vaiduoklį,
kuris buvo jumis nusivylęs?
Kas tau čia keisto?
Meksikoje visi mato vaiduoklius.
Tau iš tikrųjų reikia giliau pasidomėti savo kultūra, Hjugai.
Kur tik tą dieną bepasisukdavau, jutau, kad kažkas...
Nežinau, kaip tai paaiškinti.
Kodėl tu išsidažęs?
Aš dirbu Vaikų klube.
Žinai, tame, kurį aš sugalvojau.
Hektorai, kokiais žodžiais apibūdintum mane?
Smagus žaidimėlis!
Gerai...
Erzinantis, užknisantis, nerimaujantis, sumišęs, problematiškas, valdingas...
- Kažkaip taip. - Hektorai, prašau!
Norėčiau, kad išvardintum tik geriausias mano savybes.
Gerai, tai ne taip įdomu,
bet žavus, draugiškas, malonus, įdomus, empatiškas, lytiškai nesubrendęs.
Tai nėra teigiama savybė.
Tai reiškia, kad greitai subręsi!
Lik sveikas, mano mielas, džiaugsmingas, angeliškas ir trykštantis energija drauge!
Tada ir supratau, kad turiu įrodyti Lorenai savo vyriškumą.
Devintasis dešimtmetis buvo kupinas
toksinio vyriškumo ir pasenusių lytiškumo normų.
Nesupratau nė vieno tavo žodžio.
Varge, pilnas butelis.
Kažkas bus.
Jau apgalvojai kalbą?
Ne.
Bet esu tikras, kad šis añejo man padės.
Gal pratęstum savo pasakojimą?
Jis padėtų tau suprasti, ką norėtum pasakyti.
Gerai.
Bet, Hjugai, metas prisiveržti
ar prisisegti saugos diržus, nežinau, kaip kitaip pasakyti,
kad sukauptum dėmesį, vyruti.
Dulsė teisi. Skaičiai nesutampa.
Kažkas vagia.
Kas tai galėtų daryti?
Betai!
Betai...
Turėjau suprasti.
Gal ir supratau. Tik nenorėjau tuo patikėti.
Na, tada viskas aišku. Jį reikia įspėti!
Ne, Maksimai.
Per tuos metus jau daug kartų įspėjau Betą,
kad jis nevaišintų svečių nemokamai
ir nesiūlytų kitų privilegijų dėl didesnių arbatpinigių.
Nemokamų čilakilių nebūna!
Tai ką darom?
Žinau, kad jis tavo draugas, bet Betas nebegali čia dirbti.
Jūs jį atleisit?
Ne, Maksimai.
Tu jį atleisi.
Aš? Tikrai aš?
- Kodėl aš? - Apgailestauju.
Tai sunkiausia darbo dalis,
bet ji neatsiejama.
Gerai. Aišku.
Aš tai padarysiu.
Aš ir pasiūliau savo draugui Princui sukurt dainą apie lietų.
Sveikas, bro. Gėrimai veltui!
Ne, nieko nebūna veltui. Čia ir visa bėda.
Mums reikia tučtuojau pasikalbėti!
Betai, sakyk atvirai, nemokamai vaišini gėrimais, kad gautum daugiau arbatpinigių?
Taip.
Ir labai dėl to apgailestauju.
Močiutė manęs prašė taip nedaryti ir ji, žinoma, buvo teisi,
bet aš jai pasakiau: „Močiut, mums reikia pinigų. Tu sergi.“
Ne, ji serga?
Nesvarbu.
Mano didelė meilė jai - ne pasiteisinimas.
Aš tik labai norėjau jai padėti.
Na, gal labiau padėtum, jei praleistum su ja daugiau laiko?
Norėčiau, bet turiu dirbti, kad sumokėčiau už jos vaistus.
Be to, ji ne viena. Ji turi čiglį.
Jis pusiau čihuahua, pusiau biglis, bet tikras kovotojas. Vargšelis.
Pala, šuo irgi serga?
Aš manau, kad jis prarado norą gyventi, supranti?
Kai sudegė jų namas.
O Dieve, aišku.
Klausyk, Betai,
apgailestauju dėl tavo močiutės, jos šunelio ir jų namų,
bet negalime toleruoti vagystės, todėl...
Daugiau to nedaryk. Tai griežčiausias įspėjimas.
Pažadu. Labai ačiū, Maksi.
- Įpilsiu tau gėrimo nemokamai. - Ne, Betai, mes už viską mokam!
Liaukis!
Maksimai?
Maniau, kad darbe galynėjiesi su Memo seserim.
Sveika, širdele.
- Mama, tu? - Taip.
Kaip sužinojai apie Tiesos portalą?
Maksimas sugalvojo pavadinimą, ne aš.
Aš tvarkau jūsų kambarius. Aš viską žinau.
Tiesiog pagalvojau, kad jei kalbėsim per sieną,
tau nereikės jaudintis dėl to, kokį veidą aš nutaisau.
Mama, tu nesupranti!
Aš nenoriu kalbėtis su tavim per sieną.
Tada aš ateisiu pas tave,
ir galėsim pasikalbėti.
Galėtum pasakyti jos vardą,
- o rytoj mes galėtume... - Ne taip paprasta.
Nenoriu, kad mano gyvenime būtų paslapčių.
Bet nesu pasiruošusi tavim pasitikėti.
Dabar aš paimsiu tik vieną,
bet galėčiau pakelti gal dvylika.
Keista. Bet aš tuo nė kiek neabejoju.
Šitą, pone. Ir dar salotų.
Kai kas labai alkanas.
Ir troškinio su ryžiais.
Čia brokoliai, taip? Ir jų, prašyčiau.
Užlindai į priekį prieš mano merginą?
Ne. Atsiprašau. Galit eiti į priekį. Man tas maistas nė nepatinka.
Ne!
Niekas neužlįs prieš mano merginą!
Memai, nurimk!
Viskas gerai, mieloji. Aš ginu tavo garbę.
Pako, atiduok padėklą.
- Ne, kodėl? - Atiduok, pasakiau!
Kodėl?
Atiduok padėklą!
Man bėga kraujas!
Gelbėkit! Man bėga kraujas!
Aš kraujuoju!
Prašau troškinio ir salotų.
Gerai, Čadai.
Noriu tave paruošti, nes tu tikriausiai jį atpažinsi.
Štai tavo tėvas.
Kas jis toks?
Tu jo nepažįsti?
Jis, tipo, Meksikos ministras pirmininkas ar kas?
O Dieve, aš pusiau meksikietis?
Ne!
Jis labai garsus Amerikos aktorius ir režisierius,
kuris pastatė, daugelio nuomone, geriausią visų laikų filmą.
O Dieve! Mano tėtis režisavo „Kiaulysčių namus“.
Mokyti tave namuose buvo klaida.
Paklausyk manęs.
Dirbau su šiuo vyru tik vieninteliame filme,
o tada kilęs skandalas sužlugdė mano karjerą.
Tik ne jo, žinoma.
Aš vis viena noriu su juo pasikalbėti.
Žinoma. Aš suprantu.
Sveiki. Kuo galiu padėti?
Sveiki. Čia Dajana Deivis. Galite jį pakviesti?
Jo sūnus nori su juo pasikalbėti.
Jūs negirdėjot.
Čia, Amerikoje, tai skambėjo per visas žinias.
Jis mirė prieš kelias savaites.
Labai užjaučiu dėl netekties.
Jis miręs?
Čadai, labai apgailestauju. Aš nežinojau.
Iš kur galėjai žinoti, mama?
Tu juk su juo nesikalbėjai. Ir man neleidai su juo bendrauti.
Čadai, patikėk manim. Aš bandžiau.
Bandei? Tik nereikia!
Kaskart, kai norėdavau jam paskambinti, tu mane atkalbėdavai.
O dabar jis negyvas.
Ir tu dėl visko kalta, girdi?
Neturėjau progos su juo susipažinti ir dabar nesužinosiu, kas aš toks.
Dabar pradėsi muštis?
Koks tu? Kaip visi mano buvusieji?
Nepyk. Aš tik...
Nuo tada, kai papasakojai apie savo senelį, tiesiog jaučiu...
kad gal nesu toks vyras, kokio tu nori.
Apie ką tu kalbi?
Klausyk.
Aš niekada nepastatyčiau namo su įrankiais,
nekalbant apie plikas rankas.
Nesu toks mačo, kaip tavo senelis.
Ir tai yra gerai!
Bet tu sakei, kad jis įveikė kojotą!
Jis buvo melagis, Memai!
Nepasakiau tau visos teisybė tik todėl,
kad nenorėjau blogai kalbėt apie mirusiuosius per Mirusiųjų dieną.
Suprantu.
Bent įsivaizduoji, kiek geresnis būtų pasaulis,
jei vyrai mažiau stengtųsi pabrėžti savo vyriškumą,
o būtų švelnesni ir dėmesingesni, kaip tu?
Na, tuomet ir mokykla man būtų palikusi geresnį įspūdį.
Tikras vyras nebūtinai turi būti mačo, Memai.
Man tikras vyras yra tas, kuris yra kilnus,
visuomet padeda savo draugams
ir gali visus nudžiuginti
vien savo buvimu.
Toks, kaip tu.
Tikrai taip manai?
Taip, mielasis!
Todėl ir myliu tave.
Todėl ir pasirinkau tave.
Ir aš tave pasirinkau!
Eikš pas mane!
Kaip sekėsi?
Nekaip.
Aš labai atsiprašau, bet Betas turi sergančią močiutę ir šunį...
Turi galvoje tą močiutę, kuri yra mirusi jau šešis kartus,
kad jis galėtų atsiprašyti savaitei iš darbo?
Bet viskas gerai, Maksimai.
Aš suprantu, kodėl nenorėjai to padaryti.
Tau tai sunku.
Nes esi ištikimas draugas.
Bet aš dėl viso pikto turėjau atsarginį planą.
Dulse.
- Prašau, atleisk iš darbo Betą. - Žinoma.
Negaliu patikėti. Kodėl paprašėte Dulsės?
Nes kas nors turi tai padaryti.
Bet Dulsė čia pradėjo dirbti tik šią vasarą! Negalit ja pasitikėti!
- Ji jus išduos, patikėkit manim! - Liaukis, Maksimai.
Netrukus turėsiu paskelbti savo,
Paslaugų direktoriaus, įpėdinį.
Gerai. Padėk! Tai įmonės turtas!
Tiesiog...
Ir man reikia žmogaus,
kuris galėtų priimti sunkius sprendimus, kai manęs čia nebus.
Na, tai aš! Tai aš esu tas žmogus!
Na, šįkart juo nebuvau!
Bet prisiekiu, aš galiu tai padaryti!
Maksimai. Nieko tokio, jei tu nesi tas žmogus.
Negali savęs pakeisti.
Ir neturėtum to daryti.
Padėk!
Betai!
Užjaučiu dėl močiutės.
Ji gyva.
Liūdžiu dėl savo katės, kuri nugaišo.
Čia mano tėtis, kurio nepažinojau, bet ką tik sužinojau, kad jis mirė.
Padėk jį ten.
Pagal tradiciją šalia nuotraukų galima padėti tai,
kas patiko mirusiesiems.
Todėl atnešiau sviestuko.
Mano katė jį dievino.
Ilgiuosi tavęs, Montekila.
O aš nežinau, ką mėgo mano tėtis.
Keista. Galvojau, kad labiau liūdėsiu, bet ne.
Savaime suprantama.
Tas žmogus nė karto tavęs neaplankė.
Nė kartelio.
Turbūt tu teisi.
Bet panelė Deivis visada buvo šalia.
Pamenu, mačiau, kaip baseine ji mokė tave plaukti.
Ji net nupirko tau visą šį viešbutį.
Ji yra tėvas ir mama viename.
Tikra tiesa.
Ačiū, Lupe.
O dabar eik sau.
Noriu pabūt su savo katyte.
Ačiū, Lupe.
Eik sau ir tu.
Mam!
Tu išmokei mane plaukti!
Taip. Išmokiau.
Tu prisimeni?
Lupė man pasakė.
Tada aš prisiminiau, kad tu visko mane išmokei.
Kaip užsirišti batus.
Kad padavėjui reikia duoti 20 dolerių, jei nori staliuko geroje vietoje.
Ir visuomet drėkinti veido odą, nepamirštant kaklo.
Tai - grožio paslaptis.
Šitaip ilgai galvojau, ko netekau, kad pamiršau, ką turiu.
Mamą, kuri visada mane mylės.
Branguti mano.
Tik noriu pasakyt, kad daug kartų bandžiau susisiekt su tavo tėvu.
Jis tiesiog... Jis nenorėjo turėt su mumis nieko bendro.
Labai dėl to apgailestauju.
- Gal man reikėjo labiau pasistengti. - Mama, tu ir taip daug padarei.
Tu atsisakei savo karjeros, kad apsaugotum mane nuo tų,
kurie saugojo mano nevykėlį tėvą.
Na, jis vis tik laimėjo „Oskarą“.
Žinai, kas turėjo gaut „Oskarą“? „Keistas mokslas“.
Norėčiau sukurti moterį.
NETRUKDYTI!
Kodėl apsirengusi kaip El Santo?
Todėl, kad einu į Maksimo bosės šokių pamokas.
Tos gringa?
Kodėl?
Todėl, kad...
ėmiau jaustis nereikalinga tau ir Maksimui.
Ir labai išsigandau.
Neskaitant darbo,
nebeturėjau jokio tikslo gyvenime.
O tai man padeda susidoroti su tuo jausmu.
Nuostabu.
Ir keista.
Bet labiau nuostabu.
Širdele, suprantu, kad negalėjau tikėtis iš tavęs atvirumo,
kai pati turėjau nuo tavęs paslapčių.
Pameni merginą, kuri nugalėjo mane debatuose?
- Tą iš privačios mokyklos? - Taip!
Ji vardu Aida,
mačiausi su ja per Chulijos butiko atidarymą.
Mama, tai buvo nuostabu.
Ji net užrašė savo telefono numerį man ant rankos.
Širdele, rašalas galėjo sudirginti tau odą.
Ne! Tą dieną mes plaukiojom vandenyne,
tad numeris nusiplovė,
bet aš užsirašiau jį ant lapelio.
Bet negaliu jai paskambinti, nes trūksta kelių skaičių.
Todėl taip sutrikai, kai pamatei ją debatuose...
Tą dieną viskas pasisuko bloga linkme.
Daugeliu atžvilgiu tai tapo priežastimi, kodėl visi ant manęs tebepyksta.
Aš viską sugadinau. Košmaras.
Iš esmės ką tik užleidau Paslaugų direktoriaus pareigas Dulsei.
- Ką? - Po galais,
man reikėjo atleisti iš darbo Betą.
Taip ir žinojau! Tu norėjai mane atleisti.
Ką tik pasakojau istoriją savo geram draugui Linui Manueliui.
Betai!
Bet...
Nuostabu. Šitas irgi pyksta ant manęs, kaip supyko Chulija.
Maksimai, bent girdi, ką sakai?
Būk atsargus, nes ši vieta ima tave keisti.
- Ji manęs nekeičia. - Tikrai?
Dėl baimės netekti paaukštinimo atsisakei šeimyninių pusryčių.
O dabar liūdi, kad neatleidai iš darbo savo draugo,
vietoje to, kad liūdėtum dėl jo atleidimo!
Viskas sudėtinga. Tu nesuprasi.
Ne, aš suprantu.
Labai gerai suprantu.
Manęs laukia pirkėjos.
Tądien turėjau paklausyti Chulijos, bet buvau pernelyg nusiminęs.
Donas Pablas labai pyko ant manęs, kad neatleidau Beto.
Aš jo nekaltinu.
Donas Pablas nepyko ant tavęs.
Jis didžiavosi tavim, kad neišdavei savo principų.
Tu klydai visus tuos metus.
Taip ir nesupratai, ką jis bandė tau pasakyti.
Ačiū, done Pablai.
Lorena!
Done Maksimai.
Jūsų eilė.
Ką man sakyti?
Kalbėk iš širdies, tío.
Viskas bus gerai, tío.
Kai Marianas paprašė pasakyt kalbą,
aš suabejojau, jei atvirai.
Bet kai jis pasakė, kad tai buvo dono Pablo prašymas,
aš pamaniau...
„Svečio noras - mums įsakymas.“
Todėl stoviu čia
ir galiausiai imu suprasti tai,
ko donas Pablas stengėsi mane išmokyti daugiau nei prieš 30 metų.
Kad kartais paslaptys, kurias saugome,
skaudina tuos, kuriuos mylime labiausiai.
„Rosebud“?
Filmas apie kažkokias rogutes?
Dieve, koks kvailas filmas.
Taip.
Taip, tikrai kvailas.
Kad žiūrėdami baimei į akis
ir pripažindami savo kompleksus,
galime suartėti.
Neseniai man priminė,
kad labiausiai mus myli tie,
kurie nori, kad liktume ištikimi sau.
Done Pablai,
apgailestauju, kad nebesu tas vaikis iš Arenalo gatvės.
Aš pamiršau tą Maksimą,
kuris turėjo drąsos įsiveržti į jūsų kabinetą
ir pasiprašyti darbo.
Bet aš tikiuosi...
jog galiu pasimokyt iš jūsų, done Pablai,
kad niekada nevėlu ištaisyti savo klaidas.
Todėl ir stoviu čia
prieš jus visus,
mano Las Kolinaso šeima,
kad atsiprašyčiau.
Atsiprašyčiau už klaidas, kurias padariau praeityje
ir po to.
Tikiuosi, pagaliau
išmoksiu iš jūsų, done Pablai,
kad mūsų klaidos - tai ne mes.
Ir šįkart
šią pamoką įsidėmėsiu visam gyvenimui.
Ačiū.
Už mus!
Paloma?
Chulija?
Išvertė Laima Banionienė