O!
Paši Augusto un Adriana.
Vai jūties labi?
Vai uztraucies?
Es?
Kāpēc lai es uztrauktos par to, ka man jāsaka runa
pilnai telpai cilvēku, kas 30 gadus uz mani ir dusmīgi?
Beidz! Neviens uz tevi vairs nedusmojas.
Ej ellē!
Nu labi - daži uz tevi vēl dusmojas.
Zināju, ka tā ir kļūda.
Maksimo!
Atvaino, Lorēna!
Man likās, ka esi spoks.
Tu izskaties tieši kā tava tía.
Tev liekas, ka izskatos kā Lupe?
Tu esi burtiski vienīgais, kas tā saka.
Tu esi traks.
- Don Maksimo! - Marjano!
Paldies, ka to darīsiet par godu vectēvam.
Protams. Tas ir pagodinājums.
Atvainojiet!
Būšu pēdējais?
Tam vajadzēja būt Ektoram.
Viņš joprojām izskatās uz 30, un viņš šļupst,
kas visam liek izklausīties svarīgākam.
Es aizeju.
- Nu nē! - Nu sí.
Tā. Mēs atbraucām šurp tieši šī dēļ,
un tiešām - šī vieta ir lieliska.
Zini, ir tādi kā svētki, bet vienlaikus ir arī mazliet skumji, ja?
Gandrīz emo.
Svinīgs emo ir tieši tas stils, ko Meksikā piekopj saistībā ar nāvi.
Vispār tas man atgādina Día de Muertos kūrortā Las Colinas.
Jou, jā, Día de los Muertos. To es zinu.
- Nē, nē. - Nē.
Ir Día de Muertos.
Jā - Día de los Muertos.
Jā, kā tajā Džeimsa Bonda filmā.
- Nē. Nē, nē. - Nekā tamlīdzīga.
Tad kā Koko noslēpumā?
Savā ziņā. Jā.
Tātad - bija 1985. gada Día de Muertos
un mana ģimene un Hulija svinēja pie mana tēva altāra.
Uzcepu viņam maizi mirušajiem.
- Paldies. - Jauki no tavas puses.
Es apprecēju viņa sievu. Tas ir mazākais, ko varu darīt.
Varu tikai iedomāties, kā tu lepojies ar mūsu bērniem.
Sāra visu gadu dara papildu skolas lietas.
Debates nav skola!
Un Maksimo gūst labus panākumus viesnīcā
un ar savu līgavu Huliju, kas ir apbrīnojama sieviete.
Paldies. Cik mīļi!
Nē, paldies tev, ka atnāci, meitiņ.
Zinu, cik Maksimo bija svarīgs tētis.
Gribēju apsveicināties.
Lai man arī turpmāk būtu panākumi viesnīcā, man jāiet.
Bet mēs vienmēr brokastojam ar tavu tēti.
Atvaino, mamm! Vispār es runāju ar tēti.
Un viņš saka: labi.
Arī viņš grib, lai iznīcinu Memo māsu. Atā!
Visu labu!
Mana vecvecmamma Fidela.
Viena no 13 māsām.
Viņa nomira tāpat kā dzīvoja - cīnoties par vietu uz dīvāna.
Kas ir viņš?
Mans abuelo Oktaviāno.
Viņš bija īsts vīrs.
Mana mamma stāsta,
ka vilku, kas uzklupis viņa govīm, viņš uzveicis pats savām rokām.
Tām pašām rokām, ar kurām uzcēla savas mājas.
- Viņš ir tik... - Vienreizīgs, vai ne?
Visi vīrieši manā ģimenē ir ņēmuši piemēru no viņa.
Mani hermanos, mani tíos, mani pirmās, otrās un trešās pakāpes primos.
Viņš viņiem esot iemācījis, ko nozīmē būt vīrietim.
Atā, mans maziņais!
Atā!
Viņa acis...
It kā viņš ieskatītos tieši dvēselē...
KRUSTVĀRDU MĪKLA
- Tā nav... - Lolita.
Vai atceries, ka liki man aiziet pirms brokastīm?
Es dzīvoju noliegumā,
bet tam tiešām ir jāpaliek secreto vēl mazliet ilgāk.
Amor, es vienkārši esmu laimīgs, ka esmu ar tevi.
Atkal.
Es tev sekošu... tiešām jebkur.
Mamm, man ar tevi par kaut ko jārunā.
Par ko tādu, ko tu no manis esi slēpusi jau sen.
Tik sen nemaz ne.
Jau kādu laiku es jūtu: kaut kā pietrūkst.
Nu, tāpēc es aizbraucu uz Peru un uzkāpu Mango Piña.
- Kļūst sliktāk. - Ar to nepietika.
Tad es izmēģināju katru amatu viesnīcā.
Es biju viesmīlis, es biju baseina puika, glābējs
un divas no cuatro manos.
Es joprojām jūtu - kaut kā pietrūkst.
Ak dievs! Tu mācīsies spēlēt sitāru, ja?
Man jāzina, kas ir mans tēvs.
Ak tā.
Diez vai tā ir laba doma, Čad. Esam par to runājuši.
Nē, runāji tu. Es klausījos.
Vienmēr ir kāds attaisnojums. Kāds iemesls.
Bet vairs ne. Ir laiks.
Šis lēmums ir jāpieņem man.
Labi.
Ja tu tiešām to gribi.
Man tikai jāatrod viņa kontaktinformācija, un vēlāk šodien mēs viņam piezvanīsim.
Tā būs labi?
Jā.
Paldies.
Zinu, ka tas nebija viegli, mīļā.
Don Pablo! Lūk, kur jūs esat.
Gribēju, lai zināt, ka šodien simtprocentīgi esmu jūsu rīcībā,
ja jums vajadzētu, lai veicu kādu rīcību, lai vai kāda tā rīcība būtu.
Man prieks tevi redzēt, Maksimo.
Vispār mums šodien būs ļoti grūts uzdevums.
Līdz šim tavs lielākais pārbaudījums.
Kas tas ir?
Vēl viens līķis? Divi līķi?
Ak dievs! Vai desmit līķu?
Saņemies!
NOLIKTAVA NEPIEDEROŠIEM IEEJA AIZLIEGTA
Mēs tikko saņēmām lielu sūtījumu
no mūsu jaunā alkohola piegādātāja.
Un viņš uzstāj, lai mēs šodien nomēģinātu visu.
Biju sajūsmā par iespēju pavadīt Mirušo dienu, dzerot ar donu Pablo,
bet Sāras noskaņojums nebija tik priecīgs.
Kas noticis, mīļā?
Vai bēdājies tēta dēļ?
Jā.
Bet ir arī kas cits.
Drīkst bēdāties arī par vairākām lietām.
Reiz es biju bēdīgs par to, ka biju bēdīgs,
tāpēc kļuvu vēl bēdīgāks.
Cik bēdīgi!
Nu...
Esmu bēdīga vienas meitenes dēļ.
Nu skaidrs.
Vai gribi par to parunāt?
Nē, vairs ne. Es jau redzēju tavu sejas izteiksmi.
Tā nav.
Tu zini: esmu to tavu lietu pieņēmusi.
Manu lietu?
Mamm, tu pat nespēj to izteikt.
Varbūt tu to esi pieņēmusi teorētiski,
bet...
kad tu mani patiešām pieņemsi?
Meitiņ!
Sāra, pagaidi!
Atkal salaidu dēlī kā toreiz ar Robertu.
Neuztraucies, mīļā!
Es domāju, ka tev vajadzētu...
Mums gan ir ģimenīte!
...pudele sasala, jo brālēns bija to piepildījis ar ūdeni.
Mēs bijām nobijušies, kā mans tētis reaģēs uz to, ka zagām viņa tekilu.
Mums bija tādas paģiras, un tētis sāka smieties.
Viņš vai nobeidzās aiz smiekliem.
Paskaties uz mums, Maksimo!
Divi puikas no Arenala ielas,
kas strādā Meksikas labākajā viesnīcā.
Un darba laikā dzer.
Ja viņi zina, kādi esam, kāpēc mūs ielūdz?
Nākamā ir baltā tekila no Najaritas.
Tev jāzina, ka vienīgais iemesls, kāpēc tevi tā bakstu,
ir tas, ka gribu, lai tev šajā amatā veiktos ļoti labi.
Gribu to kopš brīža, kad iebrāzies manā kabinetā ar tiem sērkociņiem.
Neticami, ka to izdarīju.
Nepazaudē to savu daļu, Maksimo!
Neaizmirsti to optimismu, to entuziasmu,
jo tieši tāds tu patiesībā esi.
Paldies, don Pablo.
Tas man nozīmē ļoti daudz, jo īpaši, dzirdot no sava darbaudzinātāja.
Man mūsu attiecības vienmēr ir nozīmējušas ko vairāk.
Klau! Mēs ar dēlu vienmēr kopā dzeram konjaku.
Tagad mūsu dzēriens būs tekila añejo.
Atvainojiet, don Pablo...
Un Maksimo.
Veidojat ciešāku saikni. Cik jautri!
Kas par lietu, Dulse?
Gatavojoties nākamnedēļas quince años,
es pamanīju neatbilstību uzskaitei.
Šie skaitļi pasūtītajam alkoholam neatbilst.
- Acīmredzot kāds viesnīcu apzog. - Tieši manas domas.
- Vai mēs... - Maksimo, nāc līdzi!
Mums tas ir jānoskaidro.
Laikam viņam vajag uzticamo, veco labo roku šim ļoti svarīgajam...
Ups, tās nav durvis.
Es to zināju, bet tu?
Labi. Atā, Dulse!
Tu vari daudz labāk.
Nu, atvaino, bet, kad esmu iereibis, apcelšana man nepadodas.
Nē, es runāju par šo - par tavu runu.
Tā nemaz nav personiska.
Tiešām - nemaz neizklausās pēc tevis.
Tāpēc, ka to man uzrakstīja Obamas galvenais runu rakstītājs.
- Nē! - Maksimo!
Tad tāpēc tur tik daudz pieminēta cerība.
Par šo tagad aizmirsīsim,
un tu visiem izstāsti to stāstu, ko tagad stāsti man.
Tas ir kas pilnīgi pretējs labai idejai, Hjūgo.
Beidz!
Zini ko?
Man pēkšņi savajadzējās añejo.
Zinu, kas todien notika ar mani.
Es nespēju beigt domāt par Lorēnu un leģendu par viņas abuelo.
Un nespēju sev nejautāt:
vai tiešām viņa gribētu būt ar tādu kā es,
ja viņai bija tāds abuelo kā viņš?
Stop! Tā.
Vai sakāt, ka todien redzējāt īstu spoku
un viņš bija jūsos vīlies?
Un kas tur tik savāds?
Meksikā visi redz spokus.
Tev tiešām vajadzētu tuvāk iepazīt savu kultūru, Hjūgo.
Un, lai uz kuru pusi todien griezos, man likās - kāds...
Nezinu, kā lai to pasaku.
Kāpēc tu esi nogrimējies?
Man ir maiņa Bērnu klubiņā.
Zini, tajā, ko es izdomāju.
Ektor, ar kādiem vārdiem tu mani aprakstītu?
Man patīk šī spēle!
Tā...
Kaitinošs, apnicīgs, satraucošs, mulsinošs, izaicinošs, valdonīgs...
- Drusku par daudz. - Ektor, lūdzu!
Es gribu, lai nosauc tikai manas spēcīgākās īpašības.
Nu labi. Tas nav tik jautri,
bet: apburošs, draudzīgs, patīkams, iejūtīgs, atsvaidzinošs, pirmspubertātes.
Ei, tas nav pozitīvi.
Tas nozīmē, ka tu tai tuvojies.
Paliec sveiks, mans mīļais ķerubiskais, jautrais, dzirkstošais draugs!
Tad es sapratu, ka man jāpierāda Lorēnai sava vīrišķība.
Astoņdesmitie bija tik ekstra
ar to toksisko maskulinitāti un novecojušajām dzimumu normām.
Nesapratu nevienu no tiem vārdiem.
Ak vai! Pilna pudele.
Tas jau ir nopietni.
Vai savu runu jau izdomāji?
Nē.
Bet esmu drošs, ka šis añejo palīdzēs.
Varbūt tu varētu turpināt savu stāstu.
Tas varētu palīdzēt tev saprast, ko teikt.
Labi.
Bet, Hjūgo, ir laiks piesprādzēties,
uzlikt drošības jostu, vai kāds nu bija tas amīšu teiciens, kas nozīmē:
tagad uzmanību!
Dulsei taisnība. Šie skaitļi nesaskan.
Kāds zog.
Kurš ko tādu darītu?
Beto! Beto!
Ai, Beto...
Man vajadzēja zināt.
Pa daļai jau zināju, tikai negribēju, lai tā būtu taisnība.
Nu viss. Viņam jāizsaka brīdinājums.
Nē, Maksimo.
Esmu viņam izteicis jau daudzus brīdinājumus
par to, ka dod klientiem bezmaksas šotus
un citus "Beto labumus" apmaiņā pret lielāku dzeramnaudu.
Čilakiles nekad nav par brīvu.
Ko tad darīsim?
Zinu, ka viņš ir tavs draugs, taču Beto būs jāiet prom.
Jūs viņu atlaidīsiet?
Nē, Maksimo.
Viņu atlaidīsi tu.
Es? Es pats?
- Kāpēc es? - Man žēl.
Šī ir darba visgrūtākā daļa,
bet arī tā ir vajadzīga.
Jā. Labi.
Es to izdarīšu.
Un es teicu savam draugam Prinsam: kāpēc nerakstīt par lietu?
Ei, vecīt! Šoti uz firmas rēķina.
Nē, nekas nav uz firmas rēķina. Tur jau tā lieta.
Mums jārunā. Tūlīt pat.
Beto, saki godīgi! Vai dod bezmaksas dzērienus, lai dabūtu lielāku dzeramnaudu?
Jā.
Un es ļoti, ļoti atvainojos.
Abuela teica, lai tā nedaru, un viņai, protams, bija taisnība,
bet es teicu: "Abuela, mums vajag naudu. Tu esi slima."
Ak nē! Viņa ir slima?
Tas nav svarīgi.
Mana mīlestība pret viņu nav attaisnojums.
Es laikam ļoti gribēju viņai palīdzēt.
Varbūt vari palīdzēt, pavadot vairāk laika mājās pie viņas?
Kaut varētu, bet šis darbs viņai nodrošina zāles.
Un viņa nav viena. Viņai ir čīgls.
Pa pusei čivava, pa pusei bīgls. Īsts cīnītājs. Mazais nabadziņš!
Pag, arī suns ir slims?
Man liekas - viņš ir zaudējis dzīvotgribu.
Kad nodega māja...
Ak dievs! Tā.
Paklau, Beto!
Man žēl par tavu abuela un viņas suni, un viņu māju,
bet mēs nevaram pieļaut zagšanu, tāpēc...
Nekad vairs tā nedari! Uzskati šo par visstingrāko brīdinājumu!
Apsolu. Liels paldies, Maksī.
- Nāc! Ieliešu tev uz firmas rēķina. - Nē, Beto. Mēs jau esam firma.
Izbeidz!
Maksimo?
Domāju, ka tev darbā jāpārspēj Memo māsa.
Sveika, mīļā!
- Mamma? - Jā.
Kā tu uzzināji par Patiesību portālu?
Tā to nosauca Maksimo, ne es.
Es tīru jūsu istabas. Es zinu visu.
Iedomājos - ja runāsim šādi,
tev nebūs jāuztraucas par manu sejas izteiksmi.
Mamm, tu nesaproti.
Es negribu, ka tev jārunā caur sienu.
Tad es aiziešu pie tevis,
un varam sākt ar ko vienkāršu.
Varbūt tu man vari pateikt tās meitenes vārdu,
- un rīt varam sākt... - Tas nav tik viegli.
Es gribu, lai neviena manas dzīves daļa nebūtu noslēpums.
Bet neesmu gatava tev uzticēties.
Es tagad paņemšu vienu,
bet es varētu pacelt kādas 12 droši vien.
Dīvaini. Bet es ticu, ka varētu.
Šo, kungs. Un salātiņus, lūdzu!
Kāds ir īpaši izsalcis.
Un gribu arī sautējumu...
Tie ir brokoļi, ja? Tos arī.
Ei!
Ei! Tu pielīdi priekšā manai sievietei?
Nē. Atvaino! Varat iet man garām. Man šis ēdiens tāpat negaršo.
Nē!
Neviens nelīdīs priekšā manai sievietei.
Memo, nomierinies!
Viss kārtībā, mīļā. Es aizstāvu tavu godu.
Pako, nē. Laid vaļā paplāti!
- Nē, kāpēc? - Dod to man!
Kāpēc?
Dod man paplāti!
Es asiņoju!
Palīgā! Es asiņoju.
Es asiņoju.
Man to sautējumu, lūdzu, un salātus.
Labi, Čad.
Es gribu tevi sagatavot, jo droši vien tu viņu atpazīsi.
Šis ir tavs tēvs.
Kas viņš ir?
Tu nezini, kas viņš ir?
Vai viņš ir Meksikas premjerministrs vai kas tāds?
Ak dievs! Vai es slepeni esmu meksikānis?
Nē!
Viņš ir ļoti slavens amerikāņu aktieris un režisors,
kurš uzņēmis filmu, ko daudzi uzskata par visu laiku labāko.
Ak dievs! Mans tētis ir uzņēmis Porky's.
Mājskološana bija kļūda.
Paklausies!
Es strādāju ar šo vīrieti pie vienīgās filmas, kurā esmu bijusi,
pirms skandāls iznīcināja manu karjeru.
Viņa, protams, ne.
Es vienalga gribu ar viņu parunāt.
Protams. Es saprotu.
Labdien! Kā varu palīdzēt?
Labdien! Te Daiena Deivisa. Vai viņš ir pieejams?
Ar viņu gribētu runāt viņa dēls.
Jūs neesat dzirdējusi.
Te Štatos tas bija visās ziņās.
Pirms pāris nedēļām viņš nomira.
Izsaku līdzjūtību.
Viņš ir miris?
Čad, man ļoti žēl. Es nezināju.
Kāpēc lai zinātu, mamm?
Tu ar viņu nerunāji. Un neļāvi ar viņu sazināties man.
Čad, tici man! Es centos.
Centies? Nu beidz!
Ik reizi, kad gribēju viņam zvanīt, tu mani atrunāji.
Un nu viņš ir miris.
Tā ir tikai tava vaina, ja?
Es viņu nesatiku un nu nekad neuzzināšu, kas esmu.
Tagad tu ar cilvēkiem kaujies?
Kas tu esi? Visi mani bijušie?
Piedod! Es tikai...
Kopš tu man izstāstīji par savu abuelo, man liekas, ka...
varbūt es neesmu tāds vīrietis, kādi tev patīk.
Par ko tu runā?
Paklau!
Es nespētu uzcelt māju ar darbarīkiem,
kur nu vēl pats savām rokām.
Neesmu mačo kā tavs abuelo.
Tas ir labi!
Bet tu teici, ka viņš uzveica koijotu.
Viņš bija melis, Memo.
Neizstāstīju tev patiesību tikai tāpēc...
ka negribēju runāt par mirušajiem sliktu, kad ir Día de Muertos.
Es saprotu.
Vai zini, cik pasaule būtu labāka,
ja vīrieši mazāk laika veltītu tam, lai būtu mačo,
un vairāk tam, lai būtu laipni un mīļi kā tu?
Tad pamatskolā man noteikti būtu bijusi daudz patīkamāka pieredze.
Nav tikai viens veids, kā būt vīrietim, Memo.
Man īsts mačo ir tāds, kas ir dāsns,
vienmēr atbalsta draugus
un liek visiem apkārt justies labāk,
tikai esot blakus.
Tieši tāds kā tu.
Tu runā nopietni?
Jā, mīļais!
Tāpēc jau es tevi mīlu.
Tāpēc es izvēlējos tevi.
Un es izvēlējos tevi.
Panāc šurp!
Kā veicās?
Neveicās.
Man ļoti žēl, bet Beto ir slima abuela un suns, kas...
Tu domā to abuela, kas šajos gados ir nomirusi sešas reizes,
lai viņš varētu dabūt brīvu nedēļu?
Bet tas nekas, Maksimo.
Es saprotu, kāpēc tu negribēji to darīt.
Tev tas ir grūti.
Tu esi uzticīgs draugs.
Bet katram gadījumam es sagatavoju rezerves plānu.
Dulse!
- Atlaid Beto, lūdzu! - Protams.
Neticami. Kāpēc jūs to lūdzāt Dulsei?
Kādam tas ir jāizdara.
Bet Dulse atnāca tikai šovasar. Viņai nevar uzticēties.
- Viņa jūs nodos. Zvēru. - Pietiek, Maksimo!
Es gatavojos paziņot, kurš būs mans pēctecis
darba vadītāja amatā.
Tā. Liec nost! Tas ir uzņēmuma īpašums.
Vienkārši...
Man vajag kādu,
kurš spēs pieņemt šos grūtos lēmumus, kad būšu prom.
Tas esmu es! Es esmu tas "kāds".
Nu, šoreiz nebiju,
bet zvēru, ka es to varu.
Maksimo! Tas nekas, ka neesi tas cilvēks.
Tu nevari izmainīt to, kāds esi.
Un nevajag.
Liec nost! Aizvāciet viņu!
Beto!
Man žēl par tavu vecmāmiņu.
Viņa ir dzīva.
Tas ir manam kaķim, kurš nomira.
Šis ir mans tētis, ko neesmu saticis, un tikko uzzināju, ka viņš ir miris.
Tad noliec viņu tur!
Daļa no tradīcijas ir tāda, ka uz ofrenda var nolikt dažas lietas,
kas mirušajam patika.
Tāpēc man te ir sviests.
Tas viņam garšoja vislabāk.
Man tevis pietrūkst, Sviestiņ.
Jā, es nezinu, kas manam tētim patika.
Un dīvaini - man likās, ka tagad būšu bēdīgāks, bet tā nav.
Protams, ka tā nav.
Tas vīrietis pat neatbrauca tevi apciemot.
Ne reizi.
Laikam tev taisnība.
Bet Deivisas kundze vienmēr bija klāt.
Atceros - skatījos, kā viņa tev āra baseinā mācīja peldēt.
Viņa pat tev nopirka visu šo viesnīcu.
Viņa ir kā divi vecāki vienā.
Tā tiešām ir.
Paldies, Lupe.
Tagad pazūdi!
Man jāpabūt divatā ar manu kaķi.
Paldies, Lupe.
Pazūdi arī tu!
Mā!
Tu man iemācīji peldēt.
Tā ir. Iemācīju.
Kā tu to atcerējies?
Man pateica Lupe.
Un tad es atcerējos, kā tu man mācīji visu.
Piemēram, aizsiet kurpi.
Un vienmēr dot maître d' 20 $, lai dabūtu labu galdiņu.
Un vienmēr mitrināt ādu un neaizmirst par kaklu.
Tas ir skaistuma noslēpums.
Es tik ļoti koncentrējos uz to, kā man nebija, ka aizmirsu, kas man bija.
Mamma, kas mani mīlēja, lai vai kas.
Mīļais!
Gribu, lai zini - es tiešām centos sazināties ar tavu tēvu. Daudzreiz.
Viņš vienkārši... Viņš negribēja būt daļa no mūsu dzīves.
Un man par to ir ļoti žēl.
- Kaut es būtu izdarījusi vairāk. - Mamm, esi izdarījusi pietiekami.
Pat atteicies no karjeras, lai pasargātu mani
no industrijas, kas sargāja manu neveiksminieku tēvu.
Nu, viņš gan dabūja Oskaru.
Zini, kurai filmai vajadzētu Oskaru? Dīvainajai zinātnei.
Kaut es varētu radīt sievieti!
NETRAUCĒT!
Ta-dā!
Kāpēc esi saģērbusies kā El Santo?
Tāpēc, ka eju uz deju nodarbībām pie Maksimo priekšnieces.
Tās baltās?
Kāpēc?
Tāpēc, ka...
man radās sajūta, ka tev un Maksimo mani vairs nevajag.
Un tas mani ļoti biedēja.
Un man bija sajūta, ka ārpus darba manai dzīvei nav jēgas.
Un šis man tiešām palīdz.
Cik forši!
Un dīvaini.
Bet lielākoties forši.
Mīļā, es saprotu, ka nevaru gaidīt, lai man uztici visu,
ja man pašai ir savi noslēpumi.
Vai atceries to meiteni, kas mani iznīcināja debatēs?
- To stilīgo? - Jā!
Viņu sauc Aīda,
un es viņu satiku Hulijas veikaliņa atklāšanā.
Mamm, tas bija vienreizīgi.
Viņa pat uzrakstīja man uz rokas savu telefonu.
Meitiņ, tu varēji saindēties ar tinti.
Nē! Todien mēs okeānā peldējāmies,
viņas numurs nomazgājās,
- un es to uzrakstīju te. - A-ha.
Es nevaru viņu sazvanīt, jo nezinu pilnu numuru.
Un tāpēc tu izsities no sliedēm, kad satiki viņu debatēs...
Tā diena visu sagrieza kājām gaisā.
Daudzējādā ziņā tā lika pamatus tam, kāpēc visi joprojām uz mani ir dusmīgi.
Es salaidu dēlī. Nu tiešām ir slikti.
Būtībā es tikko darba vadītāja vietu atdevu Dulsei.
- Ko? - Nolādēts!
Man vajadzēja atlaist Beto, kad bija tāda iespēja.
Es zināju! Tu tiešām gribēji mani atlaist.
Cabrón!
Es tikko stāstīju to stāstu savam labajam draugam Linam Manuelam.
Beto. Ei! Beto!
Bet...
Vareni! Vēl viens, kurš uz mani ir dusmīgs, gluži kā toreiz Hulija.
Maksimo, vai tu pats sevi dzirdi?
Uzmanies, ka šī vieta nesāk tevi izmainīt.
- Tā nenotiek. - Tiešām?
Jo tu aizskrēji prom no ģimenes brokastīm, lai tikai būtu te.
Un nu esi nelaimīgs par to, ka draugu neatlaidi,
nevis par to, ka draugu tikko atlaida.
Tas ir sarežģīti. Tu nesaproti.
Nē. Es saprotu.
Saprotu ļoti labi.
Man jāapkalpo klientes.
Man vajadzēja todien ieklausīties Hulijā, bet biju pārāk satriekts.
Dons Pablo uz mani bija ļoti dusmīgs, ka Beto neatlaidu,
un es viņu nevainoju.
Dons Pablo nebija dusmīgs.
Viņš bija lepns, ka paliki tāds, kāds patiesībā biji.
Visus šos gadus tu domāji aplam.
Tu tā arī nesaprati, ko viņš tev mēģināja pateikt.
Paldies, don Pablo.
Lorēna!
Don Maksimo!
Jūsu kārta.
Sí. Protams.
Ko lai es saku?
Runā no sirds, tío!
Tu to vari, tío.
Kad Marjano lūdza mani pateikt dažus vārdus,
jāatzīst - es šaubījos.
Bet, kad viņš teica, ka to lūdzis dons Pablo,
es nodomāju...
"Viesis dabū, ko viesis grib."
Un te nu es esmu,
beidzot sapratis to mācību,
ko dons Pablo mēģināja man iemācīt pirms 30 gadiem.
Par to, ka reizēm mūsu glabātie noslēpumi
tikai sāpina tos, kurus mīlam visvairāk.
Rozes pumpurs?
Tas viss ir par kaut kādām ragaviņām?
Bāc, šī filma ir stulba.
Jā.
Jā, tā tiešām ir stulba.
Un par to, ka stāšanās pretī bailēm
un savas nedrošības atklāšana
mūs kā cilvēkus var satuvināt.
Nesen kāds man atgādināja,
ka tie, kas mūs patiešām mīl,
ir tie, kas grib, lai paliekam, kādi esam.
Don Pablo,
man ļoti žēl, ka vairs neesmu tas puika no Arenala ielas.
Es aizmirsu to Maksimo,
kuram bija drosme iebrāzties jūsu kabinetā
un lūgt dot viņam iespēju.
Bet ceru - patiešām -,
ka varu no jums, don Pablo, mācīties arī to,
ka nekad nav par vēlu visu vērst par labu.
Un tāpēc es stāvu te -
jūsu visu,
manas Las Colinas ģimenes, priekšā -,
lai lūgtu piedošanu.
Piedošanu par visām tām kļūdām, ko pieļāvu pagātnē
un arī pēc tam.
Es ceru, ka beidzot
iemācīšos no jums, don Pablo,
ka mūsu kļūdas nenosaka to, kas esam.
Un ka šoreiz...
šoreiz apgūšu pareizo mācību.
Paldies.
Priekā!
Paloma?
Hulija?
Tulkojusi Inguna Puķīte