Azta!
A híres Augusto és Adriana.
Jól érzed magad?
Ideges vagy?
Én?
Miért lennék ideges egy gyászbeszéd miatt?
Csak olyan emberek előtt kell elmondanom, akik 30 éve gyűlölnek...
Ó, ugyan! Senki sem gyűlöl már.
Menj a pokolba!
Oké, néhányan azért még igen.
Tudtam, hogy hiba volt idejönnöm.
Máximo!
Ne haragudj, Lorena!
Azt hittem, kísértetet látok.
Kiköpött tíád vagy.
Hogy úgy nézek ki, mint Lupe?
Még soha senki nem mondott ilyet!
Bolond ember!
- Don Máximo! - Mariano!
Még egyszer köszönöm, hogy elvállalta a nagypapáért.
Természetesen. Megtisztelő.
Bocsássanak meg!
Enyém lett a záróbeszéd?
Héctornak kéne zárnia.
Még mindig 30-nak néz ki, és még selypít is,
amitől minden szavának súlya lesz.
Inkább elmegyek.
- Kizárt. - Sí-zárt.
Direkt ezért utaztunk ide,
és amúgy tök baró ez a hely.
Kicsit olyan, mint egy buli, ami közben szomorú is, vágod.
Szinte már emós.
Az ünnepi emós pont jól leírja a halálhoz való viszonyunkat Mexikóban.
Sőt, eszembe jutott egy Día de Muertos a Las Colinasban.
Ja, ja, Día de los Muertos. Ismerem.
- Nem, nem, nem. - Nem.
Día de Muertos.
Aha, Día de los Muertos.
Mint abban a James Bond-filmben.
- Nem. Nem, nem, nem. - Nem olyan.
Akkor mint a Cocóban?
Mondjuk! Ja.
Tehát: az 1985-ös év Día de Muertosa.
A családommal és Juliával a házi oltárnál emlékeztünk meg apáról.
Sütöttem halottak napi kenyeret.
- Köszönjük. - Nagyon kedves.
Elvettem a feleségét. Ez a legkevesebb.
Képzelem, milyen büszke lehetsz a gyerekeinkre!
Sara idén nagyon odateszi magát a suliban...
A vitakör nem suli!
Máximo is nagyon ügyes a szállodában,
és Julia barátnőjével is jól megvannak, aki csodálatos nő.
Köszönöm. Nagyon kedves.
Mi köszönjük, hogy itt vagy.
Tudom, milyen fontos volt Máximónak.
Így el akartam jönni.
Ha ügyes akarok maradni a szállodában, muszáj odamennem.
De minden évben apukáddal reggelizünk!
Ó, bocsi, anya! Most apához beszéltem.
És rábólintott.
Ő is azt akarja, hogy letapossam Memo nővérét! Pá!
Majd jövök!
A dédnagyim, Fidela.
Tizenhárman voltak lányok.
Életében és halálában is az utolsó szelet süteményért küzdött.
Ő kicsoda?
Az abuelóm, Octaviano.
Tetőtől talpig férfi volt.
Anya mindig elmeséli, hogy puszta kézzel küzdött meg egy farkassal,
ami a teheneit riogatta.
A kezeivel, amikkel felépítette a házát.
- Hű, milyen... - Hősies, ugye?
A családunk összes férfi tagjának ő a példaképe.
A hermanóimnak, a tíóimnak, az első-, másod- és harmad-primóimnak.
Ő mutatta meg nekik a férfiasság útját.
Szióka, te pici baba!
Szió!
Azok a szemek...
Mintha egyenesen a vesémbe látna...
KERESZTREJTVÉNY
- Az nem az... - Lolita.
Emlékszel még arra, amikor reggeli előtt elzavartál?
Tagadásban éltem,
de egy kis ideig még a mi secretónk kell maradjon.
Amor, nekem elég, hogy veled lehetek. Újra.
Bárhová követnélek... szó szerint bárhová.
Anya, beszélnem kell veled valamiről.
Valamiről, amit már régóta titkolsz előlem.
Még friss a dolog.
Egy ideje úgy érzem, hogy valami hiányzik az életemből.
Ezért utaztam el Peruba, és másztam meg a Mangó Piñát.
- Ó, csak nem jön össze! - Hiába.
Így végigjártam a szálloda összes posztját.
Voltam felszolgáló, me... medencés fiú, vízimentő,
kétkezes négykezes masszőr.
De még mindig hiányérzetem van.
Jaj, Istenem, most meg szitározni akarsz, igaz?
Tudnom kell, ki az édesapám.
Ó, vagy úgy!
Nem tudom, jó ötlet-e, Chad. Már megbeszéltük.
Nem, te beszéltél. Én hallgattam.
Mindig volt valami indokod. Valami kibúvód.
De ebből elég! Itt az idő.
Ez most már az én döntésem.
Jól van.
Ha tényleg ezt szeretnéd.
Megszerzem valahonnan a számát, és később megpróbáljuk felhívni.
Így megfelel?
Meg.
Köszönöm.
Tudom, milyen nehéz ez neked, szerelmem.
Don Pablo! Hát itt van!
Csak szólok, hogy ma 100%-ban állok a szolgálatára,
ha segítségre van szüksége, bármi is legyen az.
Jó, hogy jössz, Máximo!
Igazából ma pont vár ránk egy nagy kihívás.
Az eddigi legnagyobb próbatételed.
Mi az?
Még egy hulla? Két hulla?
- Uramisten, tíz hulla? - Kapaszkodj!
RAKTÁR CSAK ENGEDÉLLYEL
Épp kaptunk egy hatalmas szállítmányt
az új italbeszállítónktól.
És ragaszkodnak hozzá, hogy mindent kóstoljunk meg ma.
Miközben én örömködtem,
hogy végigihatom a halottak napját Don Pablóval,
Sarát épp szomorú gondolatok gyötörték.
Mi bánt, szívecském?
- Apukád miatt szomorkodsz? - Igen.
De más is van.
Van az úgy, hogy több dolog is bánt egyszerre.
Egyszer a szomorúságom miatt szomorkodtam,
amitől csak még szomorúbb lettem.
Az olyan szomorú volt!
Hát...
egy lány miatt szontyolodtam el.
Rendben van.
Akarsz róla beszélni?
Nem, inkább hagyjuk! Láttam, milyen arcot vágtál az előbb.
Ez nem igaz!
Tudod, hogy elfogadtam az „izédet”.
Az „izémet”?
Anya, ki sem tudod mondani.
Lehet, hogy elméletben rendben vagy vele,
de...
mikor fogsz tényleg elfogadni?
Drágám! Sara, várj!
Már megint elszúrtam, pont, mint Robertánál.
Ne aggódj, szerelmem!
Szerintem az kéne, hogy...
Nem egyszerű család, ugye?
...a palack meg szétfagyott, mert a kuzinom vízzel töltötte meg!
Teljesen berezeltünk, hogy mit szól majd apám, hogy meglovasítottuk a tequiláját.
Annyira macskajajosok lettünk, hogy kinevetett minket!
Majd’ belepusztult a nevetésbe!
Nézz ránk, Máximo!
Két Arenal utcai kölyök,
akik Mexikó legjobb szállodájában dolgoznak.
És munka közben piálnak!
Ha tudják, milyenek vagyunk, minek hívtak?
A következő egy fehér tequila Nayaritból.
Fiam, én csak azért vagyok veled ilyen szigorú,
mert azt akarom, hogy sikeres legyél.
Azóta akarom ezt, hogy betörtél az irodámba azzal a gyufásskatulyával.
Volt bőr a képemen!
Sose feledd el azt az énedet, Máximo!
A derűlátásodat, a lelkesedésedet.
Mert te ilyen vagy igazából.
Köszönöm, Don Pablo.
Ez sokat jelent nekem, főleg a mentorom szájából.
Számomra mindig is többet jelentett a kapcsolatunk.
Nézd csak, a fiammal mindig is a konyak volt a közös italunk!
Úgyhogy a miénk ez az añejo lesz.
Bocsásson meg, Don Pablo...
Ó, meg Máximo.
Bizalmasan diskurálnak, szuper!
Mi az, Dulce?
Épp a jövő heti quince añosra készültem,
amikor kiszúrtam pár ellentmondást a leltár listáján.
Nem jön ki az elfogyasztott mennyiség.
- Valaki biztosan lop a szállodától. - Pont erre gondoltam.
- Akkor... - Máximo, gyere velem!
A végére kell járnunk a dolognak!
Csak a jó öreg jobbkeze kell erre a rendkívül fontos...
Hoppá, ez nem ajtó!
Én tudtam. Te is?
Jó? Szia, Dulce!
Többre nem telt?
Hát, bocs, de spiccesen nem megy az oltás!
Nem, erről beszélek. A gyászbeszédedről.
Nagyon személytelen lett.
Mintha nem is te írtad volna.
Igen, mivel Obama fő beszédírójától rendeltem meg.
- Ne már! - Máximo!
Azért van benne ilyen sokszor a „remény” szó.
Jó, akkor ezt most szépen dobjuk,
és mindenkinek elmeséled ezt a sztorit!
Az pont, hogy nem jó ötlet, Hugo.
Ne már!
Tudod, mit?
Hirtelen añejóra vágyok.
Azt tudom, hogy velem mi történt.
Folyton Lorena és az a legendás abuelója járt a fejemben.
Gyötört a gondolat,
hogy miért akarna velem lenni,
ha egyszer ilyen abuelója volt.
Időt kérek! Oké.
Tehát azt mondod, hogy láttál egy igazi szellemet,
- aki csalódottan ingatta a fejét? - Mi ebben a furcsa?
Mexikóban mindenki szellemeket lát.
Tényleg lehetnél egy kicsit mexikóibb, Hugo!
Úgy éreztem, hogy aznap bármerre is fordulok...
Nem tudom, hogy mondjam.
Te meg miért vagy kisminkelve?
A Kölyökklubba vagyok beosztva.
Tudod, amit én találtam fel.
Héctor, te milyen szavakkal jellemeznél engem?
Ó, szeretek ilyet játszani! Lássuk...
Idegesítő, bosszantó, aggasztó, zavaró, kötekedő, basáskodó...
- Túl sok vagy. - Héctor, kérlek!
Csak a jó tulajdonságaimat sorold fel!
Á, értem, az nem olyan poén,
de bájos, nyájas, kellemes, empatikus, üdítő, pubertáskorú.
Hé, az nem pozitív dolog!
De már alakul a dolog!
Pá, édes, angyali, fecsegő-recsegő barátom!
Akkor esett le: be kell bizonyítanom a férfiasságomat Lorenának.
A ’80-as években nagyon pörgött
a toxikus maszkulinitás az elavult gendernormák mellett.
Ebből egy szót sem értettem.
Ajaj, tele üveg!
Ennek nem lesz jó vége!
Kitaláltad már, mit mondasz?
Nem.
De az biztos, hogy ez az añejo segíteni fog.
Inkább folytasd a sztoridat!
Lehet, úgy könnyebben ráérzel.
Jó.
De, Hugo, kapaszkodj,
fogd meg a söröm, bástya, vagy mit is mondanak mostanában...
na figyelj, tesó!
Dulce jól mondja. Nem stimmel a leltár.
Van egy tolvajunk.
De ki lopna a szállodától?
Beto! Beto! Beto! Beto! Beto!
Ay, Beto...
Tudhattam volna.
Egy részem sejtette is. Csak nem akartam, hogy beigazolódjon.
Ezt nem engedhetjük meg. Meg kell róni!
Nem, Máximo.
Már elégszer róttam meg Betót az évek során
a busásabb borravaló reményében osztogatott
ingyenitalok és más „Beto-ajándékok” miatt.
Nincs olyan, hogy ingyen-chilaquiles!
Akkor mit tegyünk?
Tudom, hogy a barátod, de Betónak mennie kell.
- Kirúgja? - Nem, Máximo.
Te rúgod ki.
Én? Mármint én-én?
- Miért én? - Sajnálom!
Ez a munka legnehezebb,
ugyanakkor szükséges része.
Értem. Jól van.
Megteszem.
Úgyhogy mondtam Prince-nek, hogy miért nem vesz fel lilát.
Tesó! Épp ajándék feleseket iszunk.
Nem, itt nincs ajándék! Pont ez a baj.
Azonnal beszélnünk kell!
Beto, légy őszinte! Ingyen osztogatsz italokat a nagyobb borravalókért?
Igen.
És nagyon-nagyon-nagyon-nagyon sajnálom!
Tudod, az abuelám figyelmeztetett, persze igaza volt,
de mondtam neki, hogy: „Abuela, kell a pénz, beteg vagy.”
Jaj, ne, beteg?
Nem fontos.
A mély szeretetem nem indok erre.
Csak... Csak annyira segíteni akartam neki!
Hát, talán úgy is segíthetsz, hogy többet vagy vele otthon.
Jó lenne, de ez a meló fizeti a gyógyszereit.
És nincs egyedül. Van neki egy csígle-je.
Félig csivava, félig beagle. Kemény kis jószág. Szegénykém!
Várj, a kutya is beteg?
Szerintem elveszítette az életkedvét, tudod.
Amikor leégett a házuk.
Ó, Istenem, értem.
Figyelj, Beto,
sajnálom az abuelád, a kutyáját, meg a házukat,
de a lopást nem tűrjük itt, így...
Ne történjen meg újra! Ezt vedd komoly megrovásnak!
Megígérem. Köszönöm szépen, Máxi.
- Igyál egyet, a ház fizet! - Ne, ne, Beto, mi vagyunk a ház!
Állj le!
Máximo?
Azt hittem, Memo tesójával viaskodsz a melóban.
Szia, szívecském!
- Anya? - Igen.
Te meg honnan tudsz az Igazság Lyukáról?
Máximo nevezte el így, nem én.
Én takarítom a szobáitokat. Előttem nincs titok.
Arra gondoltam, hogy ha így beszélünk,
nem okozok gondot az arckifejezéseimmel.
Anya, de nem érted!
Nem egy falon keresztül akarok veled beszélgetni.
Akkor átmegyek.
Kezdhetnénk apró lépésekkel.
Elmondhatnád, hogy hívják,
- holnap meg... - Nem ilyen egyszerű.
Én nem akarok titkolózni előtted.
De még nem tudok megbízni benned.
Most csak egyet veszek,
de simán felemelek... vagy 12-t.
Fura. De igen, biztos.
Ezt kérem! A salátát.
Valaki nagyon éhes.
Meg ragut és rizst is.
- Az ott brokkoli, ugye? Azt is kérek! - Hé!
Hé, hé, hé! Hékás!
Te bevágtál a nőm elé?
Ó, nem. Bocsánat! Menjetek csak! Nem is szeretem ezt a kaját.
Nem, nem, nem!
Senki sem vág a nőm elé!
Memo, nyugalom!
Semmi baj, szívem! Épp megvédem a becsületedet.
Paco, le a tálcát!
- Nem, miért? - Adod ide!
Miért?
Add ide a tálcát!
Vérzek!
Segítség! Segítség! Vérzek!
Vérzek!
A raguból és a salátából, lesz szíves!
Jól van, Chad.
Fel akarlak készíteni, mert lehet, hogy felismered.
Ő az édesapád.
Ki ez a fazon?
Nem ismered?
Ő Mexikó elnöke, vagy mi?
Úristen! Igazából mexikói vagyok?
Nem!
Ő egy nagyon híres amerikai színész-rendező,
akinek sokak szerint minden idők legjobb filmjét köszönhetjük.
Úristen! Az apám rendezte a Malackodókat!
Miért nem küldtem iskolába...
Figyelj, Chad!
Ezzel a férfival forgattam le életem egyetlen filmjét,
mielőtt a botrány tönkretette a karrieremet.
Az övét persze nem.
De akkor is szeretnék beszélni vele.
Természetesen. Megértem.
Üdvözlöm, segíthetek?
Jó napot, itt Diane Davies! Ráér az úr?
A fia szeretne beszélni vele.
Nem hallották?
Az Államokban csak erről szóltak a hírek.
Elhunyt pár hete.
Őszinte részvétem!
Meghalt?
Chad, annyira sajnálom, nem tudtam róla!
Honnan tudtad volna?
Hiszen sosem beszéltél vele. Nekem meg nem engedted.
Chad, hidd el, én próbálkoztam!
Ó, próbálkoztál? Hagyjuk már!
Te mindig lebeszéltél róla, ha fel akartam hívni!
És most meghalt.
Az egész a te hibád.
Így most hogy találjak rá önmagamra?
Aú!
Most már kötekedsz is?
Ki vagy te? Az összes exem?
Sajnálom! Én csak...
Amióta az abuelódról meséltél, úgy érzem...
hogy talán másféle férfira vágysz.
Miről beszélsz?
Figyelj!
Én szerszámokkal sem tudok házat építeni,
nemhogy puszta kézzel.
Én nem vagyok macsó.
Ez jó dolog!
Dehát megvert egy prérifarkast!
Állandóan hazudozott, Memo!
Azért nem árultam el az igazságot, mert...
nem akartam rosszat mondani rá a Día de Muertoson.
Ó, értelek.
Tudod, mennyivel jobb lenne a világ,
ha a férfiak nem macsóskodnának,
hanem olyan gondoskodók lennének, mint te?
Hát, a suli is jobb hely lett volna.
Sokféleképpen lehet férfias az ember, Memo.
Nekem az az igazi „macsó”, aki jólelkű,
mindig megbízható,
és akitől egyből mindenki felvidul, ha belép a szobába.
Más szóval: te.
Komolyan mondod?
Igen, szerelmem!
Ezért szeretlek.
Ezért választalak téged.
Én is téged választalak!
Gyere ide, te!
- Hogy ment? - Sehogy.
Sajnálom, de Betónak beteg az abuelája, meg a kutyája is...
Arra az abuelájára gondolsz, aki már hatszor eltávozott
egy kis szabadság reményében?
De semmi baj, Máximo.
Megértem, miért nem akartad megtenni.
Nehéz ez neked.
Te hű barát vagy.
De a biztonság kedvéért készültem egy B tervvel.
Dulce!
- Rúgd ki Betót, kérlek! - Természetesen.
Ezt nem hiszem el. Miért Dulcét kérte meg?
Valakinek meg kell tennie.
De Dulce két hónapja sincs itt! Nem megbízható!
- El fogja árulni, esküszöm! - Elég, Máximo!
Hamarosan kihirdetem a legmegfelelőbb jelöltet
a megüresedő pozíciómra.
Jó. Tedd le! Az a szálloda tulajdona!
Na...
És kell valaki,
aki a távozásom után meglépi ezeket a nehéz döntéseket.
Dehát az én vagyok! Én meglépem!
Mármint most nem! De esküszöm, képes vagyok rá!
Máximo! Nem baj, hogy te nem ilyen vagy.
Nem változtathatod meg a valódi énedet.
És nem is szabad.
Teszed le!
Beto! Beto!
Részvétem a nagymamád miatt!
Ő még él.
A megboldogult macskám miatt raktam ki.
Ő az apám, akit sosem láttam, és akiről most derült ki, hogy meghalt.
Tedd oda!
A hagyományhoz hozzátartozik, hogy az ofrendára
a halottak kedvenc dolgait is elhelyezzük.
Ezért hoztam vajat.
A kedvencét.
Hiányzol, Mantequilla.
Hát, én nem tudom, mi volt apám kedvence.
Ez furcsa. Azt hittem, szomorúbb leszek, de nem lettem az.
Persze hogy nem.
Az a pasas meg sem látogatott.
Egyszer sem.
Igazad van.
De Ms. Davies mindig itt volt neked.
Emlékszem, amikor a medencében tanított úszni.
Még ezt a szállodát is miattad vette meg.
Igazi „kettő az egyben” szülő.
Tényleg az.
Köszi, Lupe.
Most tűnés!
Kettesben akarok lenni a macskámmal.
Köszi, Lupe.
Tűnés neked is!
Anya!
Te tanítottál meg úszni!
Ez igaz. Én tanítottalak meg.
Hogyhogy emlékszel rá?
Lupe mondta.
Aztán eszembe jutott, hogy mire tanítottál meg még.
Például a cipőkötésre.
Meg hogy adunk 20 dolcsit a főpincérnek a jobb asztalért.
És sosem hagyjuk ki a hidratáló krémet, főleg a nyaknál!
Ez szépségünk titka.
Nem is az a fontos, akit elveszítettem. Hanem az, aki végig mellettem volt.
Az anyukám, aki mindig szeretni fog.
Ó, édesem!
Figyelj, én sokszor próbáltam kapcsolatba lépni az édesapáddal!
De... De nem akart az életünk része lenni.
Nagyon sajnálom, hogy így volt.
- Többet is tehettem volna! - Anya, eleget tettél.
Még a pályát is otthagytad, hogy megóvj
a lúzer apám világától.
Hát, azért nyert egy Oscart is.
Inkább a Különös kísérletnek kellett volna Oscart nyernie!
Bár építhetnék egy nőt!
NE ZAVARJ!
Tadam!
Miért öltöztél pankrátornak?
Mert táncórákat veszek Máximo főnök asszonyától.
A gringától?
Miért?
Mert...
kezdtem úgy érezni, hogy neked és Máximónak már nincs szükségetek rám.
És ez megijesztett.
A munkámon kívül
úgy tűnt, semmi hasznom nincs.
És ez segít, hogy ne így érezzem.
Az szuper!
És fura is.
De inkább szuper.
Szívem, most már tudom, hogy úgy nem bízhatsz meg bennem,
ha én magam is titkolózok.
Emlékszel a lányra, aki lezúzott a vitán?
- A sznob? - Igen!
A neve Aida,
és Julia megnyitóján találkoztam vele.
Anya, olyan csodálatos volt!
Még a telefonszámát is ráírta a karomra.
Ó, lányom, úgy tintamérgezést kapsz!
Nem! Aznap bementünk úszni az óceánba,
a víz lemosta a számot,
- amit leírtam ide. - Aha.
És most nem tudom felhívni, mert nincs meg az egész.
Tehát ezért viselkedtél úgy, miután megláttad a vitán...
Aznap minden rosszra fordult.
Sok szempontból az a nap lett a közutálatom kezdőpontja.
Rossz döntést hoztam. Nagyon rosszat.
Lényegében átadtam Dulcének az előléptetést.
- Micsoda? - A fenébe,
miért nem rúgtam ki Betót, amikor megtehettem volna?
Tudtam! Tudtam, hogy ki akartál rúgni! Cabrón!
Épp most meséltem el Lin-Manuel barátomnak.
Beto! Hé... Beto! Beto! Beto! Bet...
Remek, felmérgeltem még egy embert, ahogy Juliát is.
Máximo, miket beszélsz?
Légy óvatos, különben meg fog változtatni ez a hely!
- Nem erről van szó. - Nem?
Reggel is otthagytad a családodat, hogy az előléptetéseddel foglalkozz.
Azon szomorkodsz, hogy nem te rúgtad ki a barátodat.
Nem azon, hogy kirúgták!
Ez bonyolult. Úgysem értenéd!
Ó, de, értem én.
Nagyon is.
Várnak a vásárlóim.
Akkor Juliára kellett volna hallgatnom, de túl feldúlt voltam.
Don Pablo nagyon mérges volt rám, amiért nem rúgtam ki Betót.
És nem hibáztatom érte.
Don Pablo nem mérges volt rád.
Hanem büszke, amiért hű maradtál önmagadhoz.
Végig rosszul érezted.
Sosem értetted meg, hogy mit akart mondani neked.
Köszönjük, Don Pablo.
Hú! Lorena!
Don Máximo!
Ön következik.
Sí.
Most mit mondjak?
Szólj a szívedből, tío!
Menni fog, tío.
Amikor Mariano felkért erre a beszédre,
bevallom, nagyon hezitáltam.
De aztán elmondta, hogy Don Pablo kérése volt,
így arra gondoltam...
„A vendég kérése számomra parancs.”
Így hát eljöttem,
és végre megértettem a leckét,
amire Don Pablo próbált megtanítani több mint 30 éve.
Hogy néha a titkaink pont a szeretteinknek ártanak a legtöbbet.
Rózsabimbó?
Az egész film valami szánkóról szól?
Jézusom, de szar film!
Az.
Igen, az.
És ha szembenézünk a félelmeinkkel,
beismerjük a bizonytalanságunkat,
az csak közelebb hoz minket egymáshoz.
Nemrég emlékeztettek valamire.
A szeretteink mindig azt akarják,
hogy hűek maradjunk önmagunkhoz.
Don Pablo,
bocsásson meg, hogy már nem az az Arenal utcai kölyök vagyok!
Megfeledkeztem arról a Máximóról,
aki elég bátor volt belépni az irodájába,
munkáért könyörögve.
De remélem...
hogy még tanulhatok öntől, Don Pablo,
és sosem késő helyrehozni a dolgokat.
Ezért állok most itt, előttetek,
a Las Colinas-i családom előtt,
hogy bocsánatot kérjek.
Bocsánatot kérek a múltban elkövetett hibáimért
és a jelenlegi gyengeségeimért!
Remélem,
végre megtanultam a leckét, Don Pablo.
Nem a hiba teszi az embert.
És most
ezt a jó tanácsot fogom magammal vinni.
Köszönöm.
Egészség!
Paloma?
Julia?
A feliratot fordította: Alimuradov Dóra