Wow. Selveste Augusto og Adriana.
Alt okay?
- Er du nervøs? - Mig?
For at holde tale for en masse mennesker, som har været sure på mig i 30 år?
De er da ikke stadigvæk sure på dig.
Skrid ad helvede til.
Okay, nogle af dem er stadig sure.
Jeg vidste, det her var en fejl.
Máximo?
Undskyld, Lorena. Jeg troede, du var et spøgelse.
- Du ligner din tía på en prik. - Synes du, jeg ligner Lupe?
Det er du den eneste, der siger.
Du er skør.
- Don Máximo. - Mariano.
- Tak, fordi du gør det her. - Det er mig en ære.
Undskyld mig.
Er jeg den sidste? Det bør da være Héctor.
Han ligner stadig en på 30, og han læsper, så alting lyder vigtigere.
Jeg går nu.
- Nej. - Jo, jeg gør.
Vi er rejst så langt for det her, og det er altså et ret fedt sted.
Det er en slags en fest, men også temmelig trist.
Næsten emo.
Festlig emo er præcis sådan, vi håndterer døden i Mexico.
Det minder mig om Día de Muertos på Las Colinas.
Día de los Muertos. Det kender jeg.
Nej nej. Det hedder Día de Muertos.
Ja, Día de los Muertos. Ligesom i James Bond-filmen.
- Overhovedet ikke. - Nej.
- Ligesom i Coco så? - På en måde.
Okay, det var Día de Muertos i 1985.
Min familie og Julia fejrede det omkring min fars alter.
Jeg har bagt et brød.
- Tak. - Det var pænt af dig.
Jeg er trods alt gift med hans kone.
Du må være meget stolt af vores børn.
Sara har lavet ekstra skolearbejde hele året.
Debat er ikke skole!
Det går så fint med Máximo på hotellet og med hans fantastiske kæreste, Julia.
- Tak, det var sødt sagt. - Tak, fordi du kom i dag.
Jeg ved, hvor vigtig han var for Máximo. Jeg ville hilse på ham.
- Nå, jeg er nødt til at gå nu. - Vi spiser altid morgenmad med din far.
Jeg talte faktisk med far, og han siger, det er fint.
Han vil også have ram på Memos søster.
Vi ses.
Min oldemor, Fidela. En af 13 piger.
Hun døde, som hun levede. I kamp om sofaen.
- Hvem er det? - Min bedstefar, Octaviano.
En rigtig mand.
Han besejrede en ulv, der ville æde hans køer, med de bare næver.
De samme næver, han byggede sit hus med.
- Wow, han er meget... - Utrolig, ikke?
Alle familiens mænd stræber efter at være som ham.
Mine brødre, mine onkler og alle mine fætre og grandfætre.
Han lærte dem, hvordan en mand bør være.
Farvel, min lille baby.
Hej hej.
Det blik... Han stirrer direkte ind i min sjæl.
- Det er ikke... - Lolita.
- Før skulle jeg altid gå før morgenmaden. - Jeg benægtede det.
Men vi er nødt til at holde det secreto lidt længere.
Amor, jeg er bare glad for, at vi er sammen. Igen.
Jeg vil følge dig... hvor du end vil hen.
Mor, jeg skal tale med dig om noget. Noget, du har skjult for mig i lang tid.
Så længe er det da ikke.
Jeg har længe følt, at der manglede noget.
Derfor tog jeg til Peru og besteg Mango Piña.
- Det bliver værre. - Det hjalp ikke.
Så prøvede jeg alle de forskellige jobs på hotellet.
Jeg har været tjener, pooldreng, livredder og to af de cuatro manos.
Men der mangler stadig noget.
Og gud, nu vil du vel spille sitar?
Jeg er nødt til at vide, hvem min far er.
Nå. Javel.
- Det er en skidt idé. Det har vi talt om. - Nej, du har talt. Jeg lyttede.
Der er altid en undskyldning. En god grund.
Men nu er tiden inde. Det er min beslutning.
Okay. Hvis du virkelig vil.
Jeg finder hans oplysninger, og så ringer vi til ham senere. Aftale?
Ja. Tak.
Det var ikke nemt, min skat.
Don Pablo! Der er du.
Jeg står hundrede procent til rådighed i dag.
Hvis du får brug for min rådighed, uanset til hvad.
Godt at se dig, Máximo.
Jeg har faktisk en stor udfordring til os i dag.
- Din hidtil største test. - Hvad er det? Endnu et lig? To lig?
- Åh gud, er det ti lig? - Er du klar?
Vi har lige fået en stor forsendelse
fra vores nyeste spiritusleverandør.
De insisterer på, at vi smager det hele i dag.
Jeg var meget glad for at skulle drikke med don Pablo,
men Sara var ikke i festhumør.
Hvad er der? Er du ked af, at far er død?
Ja.
Og også noget andet.
Man kan godt være ked af flere ting.
Jeg var engang ked af at være ked af det. Så blev jeg mere ked af det.
Sørgeligt.
Altså... jeg er ked af det på grund af en pige.
Det er okay.
Vil du tale om det?
- Ikke nu. Jeg så godt dit blik. - Det passer ikke.
- Jeg accepterer da det med dig. - Det med mig?
Du kan ikke engang sige det.
Du har måske accepteret det i teorien, men...
Hvornår accepterer du mig rigtigt?
Skat... Sara, vent.
Nu dummede jeg mig igen, ligesom med Roberta.
Bare tag det roligt, skat. Jeg synes, du burde...
Sikke en familie.
...flasken frøs til is, fordi min fætter havde fyldt vand i.
Vi frygtede min fars reaktion på, at vi havde taget hans tequila.
Vi havde så mange tømmermænd, at min far bare grinede.
Han var ved at dø af grin!
Her sidder vi, Máximo. To knægte fra Arenal-gade,
der arbejder på Mexicos fineste hotel.
Og drikker på jobbet.
Hvis de ved, hvordan vi er, hvorfor inviterer de os så?
Den næste er en hvid tequila fra Nayarit.
Den eneste grund til, at jeg har presset dig så hårdt, er,
at jeg ønsker, du får succes her.
Det har jeg ønsket, siden du kom med den tændstikæske.
Tænk, at jeg gjorde det.
Du må aldrig miste den del af dig selv.
Glem aldrig den optimisme og entusiasme, for det er sådan, du er.
Tak, don Pablo. Det betyder meget, især når det kommer fra min mentor.
For mig har vores forhold altid været mere end det.
Hør her, min søn og jeg drikker altid cognac sammen.
Nu skal vi to drikke añejo-tequila.
Undskyld, don Pablo...
Åh! Og Máximo. I hænger ud sammen. Hyggeligt.
Hvad er der, Dulce?
Da jeg forberedte næste uges quince años- fest,
opdagede jeg nogle uoverensstemmelser på lagerlisten.
Tallene stemmer ikke med spiritusindkøbet.
- Nogen stjæler fra hotellet. - Præcis min tanke.
- Skal vi... - Máximo, kom med mig.
Vi må til bunds i det her.
Han har brug for sin højre hånd til denne...
Ups, ikke en dør.
Det vidste jeg godt. Men gjorde du? Okay? Farvel, Dulce.
- Det kan du gøre meget bedre. - Jeg er uskarp, når jeg er beruset.
Nej, jeg mener din mindetale. Den føles slet ikke personlig.
Det lyder ikke som dig.
Det skyldes, at Obamas taleskriver har skrevet den.
- Nej! - Máximo!
Så er det derfor, der står "håb" så tit.
Nu glemmer vi den, og så fortæller du den historie, du er i gang med.
Det er det modsatte af en god idé.
- Hold nu op. - Ved du hvad?
Jeg trænger til en añejo.
Vil du høre om min dag?
Jeg tænkte uafbrudt på Lorena og legenden om hendes bedstefar.
Ville hun virkelig have sådan en som mig, når hun havde en bedstefar som ham?
Pause. Påstår du, at du så et spøgelse, og at han var skuffet over dig?
Er det så mærkeligt? Alle ser spøgelser i Mexico.
Du mangler kontakt med din kultur, Hugo.
Uanset hvor jeg var den dag, følte jeg, at nogen...
Hvad siger man?
Hvorfor er du sminket?
Jeg arbejder i Børneklubben. Den, jeg selv fandt på.
Héctor, hvilke ord ville du beskrive mig med?
Jeg elsker den leg. Okay...
Irriterende, besværlig, bekymrende, forvirrende, udfordrende, arrogant...
- Lidt for meget. - Héctor! Kun mine stærkeste karaktertræk.
Det er mindre sjovt,
men tiltalende, rar, sympatisk, empatisk, forfriskende, præpubertær.
- Det er ikke positivt. - Så er du da tæt på.
Farvel, min søde, engleagtige, kåde og sprudlende ven!
Jeg indså, at jeg måtte vise Lorena, at jeg var en mand.
80'erne var så vilde
med deres giftige maskulinitet og forældede kønsnormer.
Jeg forstod ingen af de ord.
Uha, en hel flaske. Tingene har taget en drejning.
- Har du fået styr på talen? - Nej. Men den her añejo skal nok hjælpe.
Du kan jo fortsætte din historie. Den kan måske inspirere dig.
Okay.
Men Hugo, hold på hat og briller,
spænd sikkerhedsselen, eller hvad gringo'er nu siger...
Pas nu på.
Dulce har ret. Tallene stemmer ikke.
- Nogen stjæler. - Hvem ville gøre den slags?
Beto! Beto! Beto!
Åh, Beto. Det burde jeg have vidst.
Jeg ville nok bare ikke tro på det.
Vi er nødt til at give ham en advarsel.
Nej, Máximo. Beto har fået mange advarsler gennem årene
om de gratis shots og andre "Beto-goder", der giver flere drikkepenge.
Chilaquiles er aldrig gratis!
Hvad skal vi gøre?
Jeg ved, I er venner, men Beto skal væk.
- Fyrer du ham? - Nej, Máximo.
Du fyrer ham.
Mig? Altså mig?
- Hvorfor mig? - Beklager.
Det er det sværeste ved jobbet, men det er også nødvendigt.
Ja. Okay.
Jeg gør det.
Så sagde jeg til min ven Prince: "Hvorfor ikke skrive om regn?"
Hej, der er gratis shots.
Nej, intet er gratis. Det er problemet. Vi skal tale sammen, nu.
Beto, giver du gratis drinks for at få flere drikkepenge?
Ja.
Og det er jeg virkelig, virkelig ked af.
Min bedstemor advarede mig, men jeg sagde: "Vi har brug for pengene. Du er syg."
- Åh nej, er hun syg? - Det er lige meget.
Min kærlighed til hende undskylder intet. Jeg ville bare så gerne hjælpe hende.
Du kan hjælpe ved at blive hjemme hos hende.
Gid jeg kunne, men jobbet her betaler hendes medicin.
Og hun er ikke alene. Hendes cheagle er der også.
Den er halvt chihuahua, halvt beagle og en rigtig fighter. Den stakkel.
- Er hunden også syg? - Han har vist bare mistet livslysten.
- Da deres hus brændte ned. - Nå, okay. Hør her, Beto.
Det er synd for din abuela, hendes hund og huset, men vi tolererer ikke tyveri.
Det må ikke ske igen. Du får en meget streng advarsel.
Det lover jeg. Tusind tak, Máxi.
- Du får en drink på husets regning. - Nej, vi er huset! Stop!
Máximo?
Skulle du ikke afsløre Memos søster?
Hej, skat.
- Mor? - Ja.
Kender du Sandhedernes Port? Det kalder Máximo det.
Jeg gør rent på jeres værelser. Jeg ved alt.
Hvis vi snakker sådan her, er du fri for at tænke på de blikke, jeg sender.
Mor, du forstår det ikke.
Jeg vil ikke snakke med dig gennem en væg.
Så kommer jeg ind til dig. Vi kan begynde i det små.
Du kan fortælle mig, hvad pigen hedder,
- og i morgen kan vi... - Det er ikke så nemt.
Jeg vil ikke have hemmeligheder. Men jeg er ikke klar til at betro dig alt.
Jeg tager kun én lige nu, men jeg kunne sagtens løfte tolv.
Mærkeligt. Men det kunne du sikkert.
Det der. Og med salat, tak.
- Han er vist sulten. - Og gryderetten med ris.
Er det broccoli? Det tager jeg også.
Hallo.
Hallo, du! Gik du ind foran min dame?
Undskyld, gå bare foran. Jeg kan ikke lide maden...
Nej, nej, nej! Ingen går ind foran min dame.
- Memo, rolig. - Det er fint. Jeg forsvarer din ære.
Paco, giv mig den bakke.
- Hvorfor? - Giv mig den. Giv mig så den bakke...
Jeg bløder!
Hjælp! Hjælp, jeg bløder!
Jeg bløder!
Giv mig lidt af gryderetten og noget salat.
Okay, Chad. Vær forberedt på, at du formentlig kender ham.
Det er din far.
- Hvem er han? - Ved du ikke det?
Er han statsminister i Mexico eller sådan noget?
Gud, er jeg halvt mexicaner?
Nej.
Han er en meget berømt amerikansk skuespiller og instruktør,
som har lavet en af verdens største film.
- Har min far instrueret Varme drenge? - Hjemmeskoling var en fejl.
Hør nu her. Jeg arbejdede for ham på min eneste film,
før skandalen ødelagde min karriere. Ikke hans.
- Jeg vil stadig gerne tale med ham. - Selvfølgelig.
- Hallo, hvad ringer De om? - Det er Diane Davies. Er han der?
Hans søn vil gerne tale med ham.
De har ikke hørt det. Det var i alle nyhederne her i USA.
Han gik bort for få uger siden.
Det gør mig virkelig ondt.
Er han død?
Undskyld, Chad. Det vidste jeg ikke.
Nej, selvfølgelig. Du talte ikke med ham, og jeg måtte ikke tage kontakt.
Chad, tro mig. Jeg prøvede.
Hold nu op. Hver gang jeg ville ringe, talte du mig altid fra det.
Og nu er han død.
Det her er din skyld. Jeg mødte ham ikke. Nu ved jeg ikke, hvem jeg er.
Av.
Så nu vil du slås? Hvem er du? Alle mine ekskærester?
Undskyld, jeg...
Siden du fortalte om din bedstefar, har jeg følt...
...at jeg ikke er den slags mand, du kan lide.
Hvad snakker du om?
Altså...
Jeg ville aldrig kunne bygge et hus med værktøj,
og da slet ikke med mine bare næver.
- Jeg er ikke macho som din abuelo. - Heldigvis.
- Men han sloges mod en prærieulv. - Han fortalte så mange løgne.
Jeg ville ikke sige det før for ikke...
...at tale ondt om de døde på Día de Muertos.
Nå ja, klart.
Verden ville være meget et bedre sted, hvis mænd ikke var så macho,
men i stedet var venlige og kærlige som dig.
Det havde i hvert fald gjort min skoletid til en mere positiv oplevelse.
Der findes ikke kun én slags mand.
For mig er en rigtig mand en, som er gavmild,
som altid er der for sine venner,
og som gør alle omkring sig i bedre humør bare ved at være til stede.
En ligesom dig.
Mener du det?
Ja, min skat.
Det er derfor, jeg elsker dig.
Det var derfor, jeg valgte dig.
Jeg valgte også dig.
Kom her.
- Hvordan gik det? - Det gik ikke.
Beto har en syg bedstemor og en hund...
Hans bedstemor, som er død seks gange, så han kunne få fri fra arbejde?
Det er okay, Máximo. Jeg forstår godt, at du ikke ville gøre det.
Det er svært for dig. Du er en loyal ven.
Men for en sikkerheds skyld lavede jeg en nødplan.
Dulce.
- Fyr Beto. - Javel.
- Hvorfor bad du Dulce om det? - Nogen skal jo gøre det.
Dulce er helt ny. Hun er upålidelig.
- Hun svigter dig! - Stop, Máximo.
Jeg skal snart vælge min afløser som driftsleder.
Slip den! Den tilhører hotellet!
Jeg skal bruge en, der kan træffe den slags beslutninger, når jeg er væk.
Det kan jeg. Måske ikke lige den her gang, men jeg sværger, jeg kan godt.
Máximo, det er fint, hvis du ikke er den rette.
Du kan ikke ændre, hvem du er.
Og bør heller ikke.
Stil den fra dig!
Beto! Beto! Beto!
Trist med din bedstemor.
Hun lever stadig. Jeg sørger over min kat, som er død.
Det er min far, som jeg aldrig har mødt, og som jeg lige har hørt er død.
Stil ham derover.
Traditionen er, at man lægger noget på alteret,
som de døde holdt af.
Derfor har jeg taget smør med.
Det var hendes livret.
Jeg savner dig, Mantequilla.
Jeg ved ikke, hvad min far holdt af.
Det er underligt. Jeg troede, jeg ville være mere ked af det.
Det er da klart.
Han kom aldrig og besøgte dig. Ikke en eneste gang.
Du har nok ret.
Men ms. Davies, hun var her altid.
Jeg kan huske, da hun lærte dig at svømme i poolen derude.
Hun købte endda et helt hotel til dig.
Hun er som to forældre i én.
Det er hun virkelig.
Tak, Lupe.
Sácate!
Jeg har lige en stund med min kat.
Tak, Lupe. Også sácate til dig.
Mor!
Du lærte mig at svømme.
Det er rigtigt. Det gjorde jeg.
- Kan du huske det? - Lupe fortalte mig det.
Og så kom jeg i tanker om, at du har lært mig alting.
At binde snørebånd.
At give overtjeneren 20 dollar for at få et godt bord.
Og altid at bruge fugtighedscreme, også på halsen.
Hemmeligheden bag skønhed.
Jeg så kun, hvad jeg mistede, og ikke hvad jeg havde.
En mor, der elsker mig betingelsesløst.
Åh, skat.
Du skal vide, at jeg kontaktede din far mange gange.
Han ville ikke være en del af vores liv. Og det er jeg ked af.
- Gid jeg havde gjort mere. - Du har gjort rigeligt.
Du forlod din karriere i en branche, der beskyttede min taberfar.
Nu vandt han jo en Oscar.
Weird Science skulle have haft en Oscar.
Gid jeg kunne bygge en kvinde.
VIL IKKE FORSTYRRES
- Ta-da! - Hvorfor er du klædt ud som El Santo?
Fordi jeg går til dans hos Máximos chef.
Gringa'en?
Hvorfor?
Fordi...
...jeg følte, at du og Máximo ikke havde brug for mig mere, og så blev jeg bange.
Bortset fra mit arbejde følte jeg ikke, jeg havde noget formål.
Det her hjælper meget.
Fedt.
Og mærkeligt. Men mest fedt.
Jeg kan ikke forvente, at du stoler på mig og betror mig ting,
når jeg selv skjuler noget.
Du ved hende, der knuste mig i debatten?
- Rigmandsdatteren? - Ja.
Hun hedder Aida, og jeg mødte hende til Julias indvielse.
Det var helt fantastisk.
Hun skrev sit nummer på min arm.
Skat, blækket kan være giftigt.
Nej! Vi svømmede en tur i havet, og nummeret blev vasket af.
Jeg skrev det ned her.
Men jeg har ikke hele nummeret.
Så var det derfor, du gik, da du så hende...
Dagen blev værre og værre.
Den blev starten på, hvorfor alle er så sure på mig.
Jeg har virkelig dummet mig.
Jeg har foræret Dulce jobbet som driftsleder.
- Hvad? - Jeg burde have fyret Beto, da jeg kunne.
Jeg vidste det. Du ville jo fyre mig. Cabrón!
Jeg fortalte netop historien til min gode ven, Lin-Manuel.
Beto, vent. Beto...
Fedt. Endnu en, som er vred på mig, ligesom Julia var.
Máximo, hør dig selv.
Pas på, hotellet ikke forandrer dig.
- Det sker ikke. - Virkelig?
Du styrtede af sted i morges for at få et forspring her.
Og det er værre, at du ikke fyrede din ven, end at din ven blev fyret.
- Det er indviklet. Du forstår det ikke. - Jo, jeg gør. Jeg forstår udmærket.
Jeg har kunder.
Jeg burde have lyttet til Julia, men jeg var for vred.
Don Pablo var sur over, at jeg ikke fyrede Beto. Forståeligt nok.
Don Pablo var ikke sur på dig. Han var stolt over, at du holdt stand.
Du har taget fejl alle disse år. Du forstod ikke, hvad han sagde til dig.
Tak, don Pablo.
Lorena!
Don Máximo? Det er din tur.
Ja, selvfølgelig.
- Hvad skal jeg sige? - Tal fra hjertet, tío.
Du kan godt, tío.
Da Mariano bad mig sige et par ord,
tøvede jeg lidt.
Men da han sagde, at det var don Pablos ønske,
tænkte jeg...
"Gæsten får, hvad gæsten vil."
Så her står jeg.
Endelig forstår jeg, hvad don Pablo ville lære mig for over 30 år siden.
At vores hemmeligheder kun ender med at såre dem, vi elsker mest.
Rosebud?
Så hele filmen handler om en kælk?
Hold kæft, en skodfilm.
Ja.
Ja, det er en skodfilm.
Hvis vi møder vores frygt og deler vores usikkerhed,
kommer vi tættere på hinanden.
For nylig blev jeg mindet om,
at folk, der virkelig elsker en, ønsker, at man er tro mod sig selv.
Don Pablo.
Undskyld, jeg holdt op med at være knægten fra Arenal-gade.
Jeg glemte den Máximo,
som turde brase ind på dit kontor og tigge dig om at blive ansat.
Men jeg håber virkelig, at jeg også kan lære noget af dig.
At det aldrig er for sent at gøre det rigtige.
Og derfor står jeg her foran jer alle sammen,
min familie fra Las Colinas.
For at sige undskyld.
Undskyld for alle de fejl, jeg begik dengang,
og dem, jeg har begået siden.
Jeg håber, at jeg endelig kan lære af dig, don Pablo,
at vores fejl ikke definerer os.
Og denne gang tager jeg den rigtige lektie med mig.
Tak.
Skål.
Paloma?
Julia?
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve