Ty jo.
Augusto a Adriana.
V pohodě?
Jsi nervózní?
Já?
Proč bych byl nervózní ze smuteční řeči
v místnosti plné lidí, kteří se na mě už 30 let zlobí?
Ale no tak. Nikdo už se nezlobí.
Dobře, tak někteří se ještě zlobí.
Já věděl, že je to chyba.
Máximo.
Promiň, Loreno.
Já myslel, že jsi duch.
Vypadáš jako tvoje tía.
Já že vypadám jako Lupe?
Jsi jediný, kdo to tvrdí.
Jsi blázen.
- Done Máximo. - Mariano.
Děkuju, že to pro dědečka děláte.
Jistě, je mi ctí.
Omluvte mě.
Budu poslední?
Měl by to být Héctor.
Vypadá na 30 a s tím jeho šišláním zní všechno důležitěji.
Odejdu.
- To ne. - Jo. Odejdu.
Přijeli jsme kvůli tomu až sem a je to tu fakt suprový.
Je to párty, ale taková smutná.
Skoro emo.
Slavnostní emo je přesně způsob, jakým se v Mexiku vypořádáváme se smrtí.
Připomíná mi to Día de Muertos v Las Colinas.
Jo, Día de los Muertos. To znám.
- Ne. - Ne.
Je to Día de Muertos.
Jo, Día de los Muertos.
Jako v bondovce.
- Ne. - To vůbec ne.
Tak jako ve filmu Coco?
Tak nějak. Jo.
Byl Día de Muertos roku 1985.
S rodinou a Julií jsme slavili u otcova oltáře.
Upekl jsem mu chleba.
- Díky. - To je od tebe milé.
Vzal jsem si jeho ženu. To je to nejmenší.
Musíš být na naše děti strašně hrdý.
Sara si dala letos rok školy navíc...
Debatování není škola!
A Máximovi se daří v hotelu
i s jeho přítelkyní Julií, která je úžasná žena.
Díky. To je milé.
Ne, já děkuju, že jsi tady.
Vím, jak byl pro Máxima důležitý.
Tak jsem chtěla pozdravit.
Jestli se mi má i dál dařit, musím jít.
Ale každý rok s tátou snídáme.
Promiň, mami. Mluvil jsem s tátou.
Říká, že nevadí.
Chce, abych porazil Memovu sestru. Čau.
Tak zatím.
Moje prababička Fidela.
Byla ze 13 sester.
Zemřela při boji o místo na pohovce.
Kdo to je?
Můj abuelo Octaviano.
Byl to pravý muž.
Máma mi vyprávěla, že holýma rukama bojoval s vlkem, co mu šel po kravách.
A těma rukama postavil i svůj dům.
- Teda, byl tak... - Neuvěřitelný, že?
Je vzorem pro všechny muže v mojí rodině.
Moje hermanos, moje tíos, všechny moje primos.
Prý je naučil, jak být mužem.
Ahoj cukroušku.
Ahoj.
Ty jeho oči...
Jako by se mi díval přímo do duše.
KŘÍŽOVKA
- To není... - Lolita.
Dřív jsi mě nutila odcházet před snídaní.
Nepřipouštěla jsem si to. Ale potřebuju, aby to ještě chvíli bylo secreto.
Amor, jsem s tebou tak šťastný. Zase.
Budu tě následovat... no, kamkoli.
Mami, musím s tebou o něčem mluvit.
O něčem, co jsi mi dlouho tajila.
Zase tak dlouho to není.
Už chvíli mám dojem, že něco postrádám.
Proto jsem odjel do Peru a vylezl na Mango Piňu.
- Horší se to. - Nestačilo to.
Tak jsem vyzkoušel všechny práce v hotelu.
Byl jsem číšníkem, obsluhou bazénu, plavčíkem a dvěma z Cuatro manos.
Ale pořád něco postrádám.
Bože, chceš se naučit hrát na sitár, že?
Musím vědět, kdo je můj otec.
Aha.
To není dobrý nápad. O tom už jsme mluvili.
Ne, tys mluvila. Já jsem poslouchal.
Vždycky najdeš výmluvu. Nějaký důvod.
Ale odteď už ne. Přišel čas.
Je to moje volba.
Dobře.
Jestli to vážně chceš.
Jen musím sehnat jeho nejnovější kontakt a pak mu dneska zkusíme zavolat.
Souhlasíš?
Ano.
Díky.
Vím, že to nebylo snadné, lásko.
Done Pablo! Tady jste.
Jen chci říct, že jsem vám dnes zcela k službám,
kdybyste něco potřeboval, ať už půjde o cokoli.
Rád tě vidím, Máximo.
Dnes nás čeká velmi velká výzva.
Zatím tvoje největší zkouška.
O co půjde?
O další mrtvé tělo? Dvě těla?
Bože, je to deset těl?
Připrav se.
SKLAD NEVSTUPUJTE
Přišla nám velká zásilka
od našeho nového distributora alkoholu.
A ten chce, abychom to všechno dnes ochutnali.
Byl jsem rád, že svátek strávím pitím s Donem Pablem.
Sara ale tak slavnostní náladu neměla.
Copak je?
Jsi smutná kvůli tátovi?
Ano.
Ale mám i jiný důvod.
Můžeš být smutná z víc věcí naráz.
Jednou jsem byl smutný, že jsem smutný, a to mě ještě víc rozesmutnilo.
Jak smutné.
No...
Jsem smutná kvůli jedné holce.
To je dobré.
Chceš si promluvit?
Ne, už ne. Viděla jsem, jaký jsi udělala obličej.
To není pravda. Víš, že mi ta tvoje věc nevadí.
„Moje věc?“
Mami, ani to nedokážeš říct.
Možná ti to nevadí teoreticky,
ale...
kdy mě konečně přijmeš?
Zlatíčko.
Saro, počkej!
Zase jsem to pokazila, jako s Robertou.
Nedělej si starosti, miláčku.
Asi bys měla...
To jsme rodina, co?
Ta lahev zmrzla, protože ji můj bratranec naplnil vodou.
Báli jsme se, co táta udělá, až zjistí, že jsme mu ukradli tequilu.
Měli jsme strašnou kocovinu, ale táta se jen rozesmál.
Umíral smíchy.
Podívej se na nás, Máximo.
Dva hoši z ulice Arenal,
kteří pracují v nejlepším hotelu v Mexiku.
A pijí při práci.
Když vědí, jací jsme, proč nás pobízejí?
Další je bílá tequila z Nayaritu.
Chci, abys věděl, že na tebe tak tlačím,
protože chci, abys v téhle práci uspěl.
Chtěl jsem to, cos mi vtrhl do kanceláře s těmi sirkami.
Jak jsem to mohl udělat?
V tomhle se nikdy nezměň, Máximo.
Nezapomeň na ten optimismus a nadšení, protože takový ty opravdu jsi.
Díky, Done Pablo.
Hodně to pro mě znamená, obzvlášť od mého mentora.
Pro mě byl náš vztah vždycky něčím víc.
Podívej se, se svým synem vždycky piju koňak.
A s tebou budu pít tequilu añejo.
Pardon, Done Pablo...
A Máximo.
Sbližujete se, zábavné.
Copak je, Dulce?
Při přípravě na nadcházející quince años
jsem narazila na nesrovnalosti v inventáři.
Čísla neodpovídají objednávkám alkoholu.
- Někdo v hotelu krade. - To mě napadlo taky.
- Neměli... - Máximo, pojď se mnou.
Musíme tomu přijít na kloub.
Asi k tomu potřebuje svou osvědčenou pravou ruku...
Tady dveře nejsou. Já to věděl. A ty?
Tak jo. Ahoj Dulce.
To se ti nepovedlo.
Pardon, ale když si přihnu, urážky mi nejdou.
Ne, myslím tohle. Tu řeč.
Vůbec nepůsobí osobně.
Ani nezní jako ty.
Protože mi ji napsal Obamův přední autor projevů.
- Ne! - Máximo!
Proto se tam opakuje ta „naděje“.
Na tohle se vykašli a povyprávěj všem ten příběh, co jsi řekl mně.
- To rozhodně není dobrý nápad, Hugo. - No tak.
Víš ty co?
Dal bych si añejo.
Já si na ten den vzpomínám.
Myslel jsem na Lorenu a jaký byl její abuelo.
A pochyboval jsem,
jestli opravdu chce být s někým jako já, když měla takového dědu.
Tak moment.
Chcete mi říct, že jste viděl ducha, který ve vás byl zklamaný?
A co je na tom tak divné?
V Mexiku vidí duchy každý.
Musíš se seznámit se svojí kulturou, Hugo.
Kamkoli jsem se toho dne podíval, měl jsem pocit, že někdo...
Jak bych to tak řekl?
Proč máš make-up?
Mám směnu v Dětském clubu.
Víš, jak jsem ho vymyslel.
Héctore, jak bys mě popsal?
Skvělá hra. Takže...
Otravný, nesnesitelný, vzbuzující obavy, zmatený, náročný, panovačný...
- Neodbytný. - Héctore, prosím tě!
Řekni mi jen mé dobré vlastnosti.
To tak zábavné není,
ale vlídný, laskavý, milý, empatický, příjemný, předpubertální.
Hej, to pozitivní není.
Znamená to, že už to bude.
Sbohem, můj milý, andělský, veselý, energický kamaráde!
Uvědomil jsem si, že musím Loreně dokázat svou mužnost.
Osmdesátky byly plný toxický maskulinity a zastaralých genderových norem.
Tomu, co říkáš, vůbec nerozumím.
Jejda, plná lahev.
Nevyvíjí se to dobře.
- Už jsi vymyslel ten projev? - Ne.
Ale tahle tequila añejo mi pomůže.
Nechceš zkusit dál vyprávět?
Třeba ti to pomůže něco vymyslet.
Tak fajn. Ale, Hugo, drž si klobouk,
pojedeme z kopce, nebo jaký je na to ještě gringo výraz.
Pozor.
Dulce má pravdu. Ta čísla nesedí.
Někdo tu krade.
Kdo by to udělal?
Beto!
Beto...
Mělo mi to dojít dřív.
Tušil jsem to. Ale nechtěl jsem tomu uvěřit.
Tak mu tedy musíme dát varování.
Ne, Máximo.
Už roky Betovi vysvětluju, že nemůže rozdávat panáky zdarma
a další „Betovy výhody“ za vyšší dýška.
Chilaquiles nejsou nikdy zdarma.
Co tedy uděláme?
Vím, že je to tvůj kamarád, ale musíme ho propustit.
Dáte mu padáka?
Ne, Máximo.
Ty mu ho dáš.
Já? Jakože já?
- Proč já? - Mrzí mě to.
Tohle je na naší práci to nejtěžší,
ale je to nutné.
Jo. Dobře.
Udělám to.
Řekl jsem svému příteli Princovi, ať napíše o dešti.
Čau. Panáky na účet podniku.
Na účet podniku nic není. Musíme si o tom problému promluvit.
Beto, buď upřímný, rozdáváš pití, abys dostával vyšší dýška?
Jo.
A strašně moc mě to mrzí. Abuela mě správně varovala, ať to nedělám.
Ale já na to: „Ty peníze potřebujeme. Jsi nemocná.“
Ale ne, je nemocná?
To je jedno. Moje hluboká láska k ní není omluva.
Zkrátka jsem jí strašně chtěl pomoct.
Třeba pomůže, když s ní strávíš víc času doma?
Rád bych, ale díky téhle práci jí můžu kupovat léky.
A není sama. Je s ní její cheagle.
To je napůl čivava, napůl bígl, úplný bojovník. Chudáček.
Počkat. I ten pes je nemocný?
Asi jen ztratil vůli k životu, víš?
Když jim shořel dům.
Panebože, tak jo.
Poslyš, Beto, to s tvojí babičkou, jejím psem a domem mě mrzí,
ale krádeže tu nestrpíme, takže...
Ať se to neopakuje. Považuj to za nejpřísnější varování.
Slibuju. Moc děkuju, Máxi.
- Pojď, naleju ti na účet podniku. - Ne, my jsme ten podnik! Nech toho!
Máximo?
Nemusíš porazit Memovu sestru?
Ahoj zlato.
- Mami? - Ano.
Jak víš o Portálu pravdy?
Tak tomu říká Máximo.
Uklízím vám pokoje. Vím všechno.
Když si promluvíme tady,
nebudeš se zaobírat mým výrazem.
Mami, ty to nechápeš.
Nechci s tebou muset mluvit přes zeď.
Tak já zajdu k tobě
a půjdeme na to opatrně.
Můžeš mi třeba říct její jméno
- a zítra začneme... - Není to tak snadné.
Nechci nic ze svého života tajit.
Nejsem připravená ti věřit.
Vezmu si jen jeden,
ale nejspíš bych jich unesl aspoň 12.
Divné. Ale určitě ano.
Tamto, pane. Chci salát, prosím.
Někdo tu má hlad.
A maso s rýží.
To je brokolice, že? Tu taky.
Hej!
Předběhl jsi moji dívku?
Ale ne. Pardon. Jděte klidně přede mnou. Ani mi tu nechutná.
Ne!
Moji dívku nikdo předbíhat nebude.
Memo, uklidni se.
V pořádku, lásko. Bráním tvoji čest.
Paco, polož ten tác.
- Ne, proč? - Dej mi ho!
Proč?
Dej mi ten tác!
Já krvácím!
Pomoc! Krvácím!
Krvácím!
To dušené maso a salát, prosím.
Tak jo. Připrav se, asi ho poznáš.
Tohle je tvůj otec.
Kdo to je?
Ty nevíš, kdo to je?
To je mexický premiér nebo tak někdo?
Bože, jsem ve skutečnosti Mexičan?
Ne! Je to velmi slavný americký herec a režisér,
který natočil nejlepší film všech dob.
Bože, můj táta režíroval Porky.
Domácí vzdělávání bylo chyba. Poslyš.
Pracovala jsem s ním na svém jediném filmu,
než mou kariéru zničil ten skandál. Tu jeho očividně ne.
No, chtěl bych s ním mluvit.
Jistě. To chápu.
- Dobrý den. Jak vám pomůžu? - Tady Diane Daviesová. Má čas?
Chce s ním mluvit jeho syn.
Vy o tom nevíte. Tady ve Státech o tom psali všude.
Před několika týdny zemřel.
Upřímnou soustrast.
Je mrtvý?
Chade, promiň. Nevěděla jsem o tom.
Jak bys mohla? Nemluvilas s ním. A nedovolilas mi ho kontaktovat.
Chade, věř mi. Snažila jsem se.
Snažila? Ale no tak.
Kdykoli jsem mu chtěl zavolat, rozmluvila jsi mi to.
A teď je mrtvý.
Můžeš za to ty. Nikdy jsme se nesetkali a teď už nezjistím, kdo jsem.
Ty se teď pereš?
Kdo jsi? Všichni moji bývalí?
Promiň. Jenom...
Co jsi mi vyprávěla o svém dědovi, mám pocit,
že nejsem ten muž, kterého chceš.
Co to povídáš?
Hele.
Nikdy jsem neuměl pomocí nářadí postavit dům,
a holýma rukama už vůbec ne.
- Nejsem macho jako tvůj abuelo. - A to je dobře.
Ale on přece přepral kojota.
Byl to lhář, Memo.
Neřekla jsem ti pravdu, protože...
Protože jsem nechtěla mluvit zle o mrtvém na Día de Muertos.
To chápu.
Víš, o co by bylo na světě líp,
kdyby se muži nesnažili být machové
a byli laskaví a starostliví jako ty?
To by pak všem bylo ve škole mnohem lépe.
Není jeden způsob, jak být mužem.
Pro mě je „macho“ někdo, kdo je štědrý,
kdo pomáhá svým přátelům
a kdo všem zlepší náladu i jen svou přítomností.
Někdo přesně jako ty.
Opravdu?
Ano, miláčku.
Proto tě miluju.
Proto jsem si vybrala právě tebe.
Já si tě taky vybral.
Pojď ke mně.
Jak to šlo?
Nešlo. Pardon, ale Betova abuela i pes jsou nemocní...
Ta, která v posledních letech už šestkrát zemřela,
aby dostal týden volna?
To nevadí, Máximo.
Chápu, proč jsi to nechtěl udělat. Je to pro tebe těžké.
Jsi dobrý kamarád.
Pro jistotu jsem měl náhradní plán.
Dulce.
- Vyhoď Beta, prosím. - Jistě.
To nechápu. Proč Dulce?
Někdo to udělat musí.
Sotva nastoupila. Nedá se jí věřit.
- Zradí vás, vážně. - Už dost, Máximo.
Brzy někoho doporučím jako svého nástupce.
Ano. Polož to! Patří to hotelu!
Jen...
Potřebuju někoho,
kdo dokáže dělat těžká rozhodnutí, až tu nebudu.
No to jsem já. Jsem váš člověk.
Sice ne tentokrát, ale určitě to zvládnu.
Máximo. Nevadí, když to nebudeš ty.
Nemůžeš změnit sám sebe.
A ani bys neměl.
Polož to!
Beto!
Mrzí mě, že ti umřela babička.
Ještě žije.
Na té fotce je moje kočka, co zemřela.
To je můj táta, kterého jsem neznal. Zjistil jsem, že zemřel.
Dej ho tam.
Podle tradice sem můžeš položit i nějaké věci,
které měli ti zesnulí rádi.
Proto jsem přinesla tohle máslo.
Bylo její oblíbené.
Chybíš mi, Máslenko.
Já nevím, co měl táta rád.
Je to divné. Myslel jsem, že budu smutnější, ale nejsem.
Jistěže ne.
Nikdy tě nepřišel navštívit.
Ani jednou.
Asi máš pravdu.
Ale paní Daviesová tu pro tebe byla vždycky.
Pamatuju si, jak tě venku učila plavat v bazénu.
Dokonce ti koupila celý tenhle hotel.
Je jako dva rodičové v jednom.
To opravdu je.
Díky, Lupe.
Teď zmiz.
Chci tu pobýt se svojí kočkou.
Díky, Lupe.
Taky zmiz.
Mami!
Naučila jsi mě plavat!
To je pravda. Naučila.
Ty si to pamatuješ?
Řekla mi to Lupe.
A pak jsem si vzpomněl, co všechno jsi mě naučila.
Třeba zavázat si boty.
A dávat číšníkovi 20 dolarů, abych dostal dobrý stůl.
A vždycky hydratovat a nikdy nevynechat krk.
Tajemství krásy.
Tak jsem myslel na to, o co jsem přišel, až jsem zapomněl, co mám.
Mámu, co mě za všech okolností miluje.
Zlatíčko.
Víš, tvého otce jsem kontaktovala. Mnohokrát.
Ale on se s námi nechtěl stýkat.
Moc mě to mrzí.
- Kdybych tak mohla udělat víc. - Udělalas dost.
Chránila jsi mě před průmyslem, který ochraňoval mého otce.
No, vyhrál Oscara.
Víš, co mělo dostat Oskara? Podivná věda.
Umět tak vyrobit ženu.
NERUŠIT
Úplná wrestlerka.
Chodím cvičit k Máximově šéfové.
K té bělošce?
Proč?
Protože...
jsem měla pocit, že už mě s Máximem nepotřebujete.
A to mě vyděsilo.
Měla jsem pocit, že kromě práce nejsem k ničemu dobrá.
A tohle mi moc pomáhá.
To je báječný.
A divný.
Ale hlavně báječný.
Zlatíčko, chápu, že mi nedůvěřuješ a nesvěřuješ se mi.
Sama mám svá tajemství.
Pamatuješ na tu, co mě rozdrtila při debatě?
- Ta šprtka? - Jo.
Jmenuje se Aida a potkala jsem ji na Juliině otevíračce.
Mami, bylo to úžasný.
Napsala mi na ruku svoje číslo.
Z toho můžeš dostat otravu.
Ne. Šly jsme si zaplavat do moře
a to číslo se mi smylo.
Napsala jsem si ho.
Ale nemůžu jí zavolat, nemám ho celé.
Proto jsi byla při té debatě rozhozená, když jsi ji uviděla...
Ten den se ale pokazil.
Vlastně to byl začátek té záležitosti, kvůli které se na mě všichni zlobí.
Pokazil jsem to. Strašně.
Dulce teď získá pozici vedoucí provozu.
- Cože? - Kruci,
měl jsem Beta propustit, dokud to šlo.
Já to věděl. Chtěl jsi mě propustit.
Cabrón.
Zrovna jsem to vyprávěl svému kamarádu Linu-Manuelovi.
Beto. Hej... Beto!
Bet...
Výborně. Zlobí se na mě další člověk, úplně jako tehdy Julia.
Máximo, posloucháš se?
Buď opatrný, jinak tě tohle místo změní.
- O to tady nejde. - Opravdu?
Odběhls ze snídaně s rodinou, jen abys tu získal výhodu.
Rozčiluješ se, žes nepropustil kamaráda, a nevadí ti, že ho vyhodili.
Je to složité. To bys nepochopila.
Ale ne, já to chápu.
Naprosto jasně.
Musím za zákazníky.
Měl jsem ten den Julii naslouchat, ale byl jsem moc rozčilený.
Don Pablo se zlobil, že jsem Beta nevyhodil.
A nemám mu to za zlé.
Don Pablo se na tebe nezlobil.
Byl hrdý, že jsi zůstal sám sebou.
Celou tu dobu jsi tomu nerozuměl. Nechápal jsi, co se ti snažil říct.
Díky, Done Pablo.
Lorena!
Done Máximo.
Jste na řadě.
Ano.
Co mám říct?
Mluv od srdce, tío.
To zvládneš, tío.
Když mě Mariano požádal o řeč,
vskutku jsem váhal.
Ale když mi řekl, že si to Don Pablo přál,
pomyslel jsem si...
„Host dostane, co chce.“
Proto tu stojím
a konečně rozumím té lekci,
kterou mi Don Pablo chtěl udělit před 30 lety.
Že naše tajemství někdy nejvíc ublíží těm, které máme nejraději.
Rosebud?
Celé je to o saních?
Bože, to je hrůza.
Ano.
Ano, je to hrůza.
Že když se postavíme obavám
a promluvíme o svých nejistotách,
jen nás to sblíží.
Nedávno jsem si připomněl,
že nejvíce vás milují ti, kteří chtějí, abyste zůstali sami sebou.
Done Pablo,
mrzí mě, že jsem přestal být tím chlapcem z ulice Arenal.
Zapomněl jsem na toho Máxima,
který měl odvahu vtrhnout do vaší kanceláře a prosit o práci.
Ale doufám,
že se od vás můžu naučit,
že nikdy není pozdě věci napravit.
A proto tu dnes před vámi všemi stojím,
před svou rodinou z Las Colinas,
abych se vám omluvil.
Abych se omluvil za svoje chyby v minulosti
i za ty další od té doby.
Snad se od vás,
Done Pablo, konečně poučím,
že nás naše chyby nedefinují.
A tentokrát si tu lekci odnesu s sebou.
Děkuji.
Na zdraví!
Palomo?
Julie?
Překlad titulků: Veronika Ageiwa