Negaliu patikėt, kad tenka laukti, kol mus pasodins.
Esu pakankamai turtingas, kad nereikėtų stovėt eilėje.
Be eilės negalima!
Ne. Ji neina be eilės.
Matai tą gražią auksinę kortelę?
Ji yra elitinių svečių klubo narė.
Senais laikais Las Kolinase sakydavo taip: „Svečio noras - mums įsakymas.“
O dabar svečias gauna tai, kokią turi kortelę.
Kai kas suirzęs.
Na, ar galėčiau jaustis kitaip?
Hjugas mane paliko, kad pačiuožinėtų lynu.
Chulija neatvyksta, o nusivylimas ir bloga tekila - nekoks derinys.
Turiu idėją. Gal papasakok man kokią nors istoriją iš praeities?
Žinojau, kad tau patinka mano istorijos.
Geriau, nei klausytis tavo skundų apie dabartį.
Vis viena priimu kaip komplimentą.
Tai va, tai nutiko beveik prieš 40 metų,
tada dirbau negailėdamas jėgų.
Maksimai?
Argi tau ne laisvadienis?
Laisvadienis. Bet pamaniau, kad bus smagu praleisti jį darbe.
Gerai. Pasimatysim per vakarienę.
Tiesą sakant, ten pavakarieniauti irgi bus smagu.
Iki!
Mes labai skirtingai suprantam, kas yra smagu.
Aš vis daugiau laiko leidau Las Kolinase,
tuo tarpu Estebanas ruošė Sarą debatų konkursui...
SARA LAIMI KONKURSĄ
...o mama pagaliau atgavo gyvenimo džiaugsmą, atradusi naują pomėgį.
Mielasis! Einu į parduotuvę. Tau ko nors reikia?
- Ne? Tada gerai. - Su lietpalčiu?
Kartais mane krečia šaltis.
Taip būna?
Bet ji paprasčiausiai drovėjosi
kam nors prisipažinti, kad pamėgo spandeksą.
Gal per daug puoliau į darbus, bet staiga pajutau grėsmę
iš naujosios kolegės, kuri buvo tikra...
Širdžių ėdikė
Atrodė, kad visi dirba blogai, išskyrus Memo sesę Dulsę.
Galėjai jausti, kad ji žino, ką daro.
Kaip niekad neturėjau laiko niekam, išskyrus darbą.
Maksimai, turi minutėlę?
Žinoma.
Neprieštarautum, jei Čadas dirbtų mano parduotuvėje?
Nežinau, kodėl turėčiau.
Matyt, Augustas ir Adriana jau netrukus jį „paaukštins“.
Ne. Klausiu dėl to, kad jis mano buvusysis.
Aš apie tai nepagalvojau.
- Pala. O turėčiau pagalvoti? - Ką? Ne.
Todėl ir tariuosi su tavim. Tau nėra ko jaudintis.
Gerai, tada ir nesijaudinsiu, nors, jei atvirai, ir nesiruošiau.
- Viskas gerai. - Ačiū tau.
Na, kiti imtų panikuoti nuo minties, kad visą dieną būsime kartu.
Na, tik ne aš.
Aš pasitikėjau Chulija,
bet kažkas viduje vis viena kirbėjo... Negali būti!
Hektoras.
Vaje, jis gerai atrodo.
- Eikš, užstok mane. Užstok mane. - Maksimai?
Labai džiaugiuosi tave matydamas.
- Tikrai? - Taip.
Nepyksti dėl to, kaip viskas baigėsi?
Tai buvo devintasis dešimtmetis.
Jis buvo kupinas klaidų.
Bet dešimtajame dešimtmetyje pridariau dar daugiau klaidų.
Kiek jūsų bus?
Trys.
- Na, jei sutiksi prie mūsų prisijungti. - Mielai.
Gerai. Ačiū.
Tai tik elitiniams nariams.
- Prašau čia. - Neįtikėtina...
Svečio noras turi būti jums įsakymas.
Rinkitės, ką norite.
Be lukšto virti kiaušiniai - labai skanūs.
Netikiu savo akim, Hektorai.
Tu nė kiek nepasikeitęs.
Išduok paslaptį.
Infraraudonųjų spindulių kaukės?
Ne. Tai paprasčiausias akių dūmimas.
Tiesiog turiu labai labai labai labai ir net labai gerus genus.
Žmogau.
Taigi, ką gero spėjot nuveikti?
Na, jis man ką tik pasakojo apie vasaros pabaigą...
- 1985 metais? - Taip.
Tai buvo ta diena, kai įkritai į baseiną.
- Pameni, Hektorai? - Taip. Taip, pamenu.
Tai buvo vienintelis kartas, kai mačiau tave be garsiųjų garbanų.
Buvo juokinga.
Pasakojau Džo apie mudviejų su Chulija pokalbį
dėl, supranti, Čado darbo...
Padaryk tyliau! Aš rašau!
ROŽINĖ PILIS
Broli, girdi, ką sakau?
Milijoną kartų prašiau sumažinti TV garsą.
Kas tau nepatinka?
Trukdau tavo rašymui?
Vis viena niekam neduodi skaityti.
Prašau, nedėk į šaldytuvą tuščios sulčių pakuotės.
- Čia ne aš. - Gerai.
Šįryt nenoriu ginčytis.
- Man šiandien svarbi diena. - Man irgi.
Turizmo centras paskelbė gidų atranką. Spėk, ką pakvietė į pokalbį dėl darbo?
Man prireiks išeiginių marškinių.
Galiu pasiskolint iš tavęs?
Galiu paskolint visus savo marškinius, jei tai padėtų tau gauti darbą.
Turiu visų spalvų.
Priklauso, kiek krūtinės plaukų nori parodyti.
Nė kiek. Bet tau reikės pabūt su Andresu...
Ką? Ne.
- Ne, negaliu vestis vaiko į darbą. - Ką nors sugalvosi.
Žinau, kad artimai bendrauji su savininke. Teisingai?
Jau nebe. Ne. Apgailestauju.
Labas rytas!
Štai ir jis. Žinai, ką, Andresai?
Šiandien praleisi dieną su savo dėde.
Las Kolinase?
Tikrai?
Taip.
Šiandien keliausi su manim. Žiūrėk.
Net sumuštinį kelionei padariau.
Bet paklausyk.
Jei vėluosim, nespėsim į autobusą.
Pasiimk jį iškart po savo pokalbio.
Vėliausiai iki antros valandos. Prašau. Sėkmės.
Čia mano, niekšeli!
Andresai, bėgam.
Ate, tėti.
Iki, sūnau. Myliu tave.
Mums teks bėgte bėgti. Antraip pavėluosim.
Užaugęs nori būt gaisrininku?
- Norėčiau. Bet abejoju, ar galėčiau. - Kodėl?
Aš niekada nebūsiu pakankamai drąsus.
Ir vis dar miegu prie įjungtos šviesos.
Paklausyk manęs.
Daugiau niekada nenoriu girdėti, kad ko nors negali.
Atsiras daugybė žmonių, kurie sakys, kad tavo svajonės - neįgyvendinamos.
Todėl pirmas niekada nesakyk „ne“.
Antraip ateis diena, kai norėsi siekti savo svajonių,
bet tau jau bus 30 metų, ir bus per vėlu tai daryti.
Supratai?
- Taip, dėde Hektorai. - Šaunuolis.
Ką tu visą laiką rašai?
Romaną. Savo romaną.
Rašiau jį ne vienerius metus
ir pagaliau pabaigiau.
Parodysiu jį vienai viešbučio viešniai.
Geras. Kas ji tokia?
Labai įtakinga knygų leidėja.
Tu nori tapti gaisrininku, taip?
Na, tai kažkas panašaus.
Ši ponia nusprendžia, kas gali tapti gaisrininku.
Reikia, kad ji man skirtų penkias minutes ir paskaitinėtų romaną,
kad įsitikintų, jog esu tinkamas tapti gaisrininku.
Supratai?
Gal geriau būsiu gydytoju.
Su tais gaisrininkais taip viskas sudėtinga.
Žiūrėk. Čia - Vaikų klubas.
Geras, ar ne?
Tu čia kurį laiką pabūsi
ir pažaisi su kitais vaikais.
O po kelių valandų ateis tavo tėtis ir pasiims tave.
Gerai?
Beje, čia gali būti tik svečiai, tad mums reikės suvaidinti.
Šiandien tu būsi Dilanas.
Iš Indianapolio.
Dilanas iš Indianapolio.
Šaunuolis.
Adios.
Sveikas, Memai.
Atsiprašau, kad sutrukdžiau mėgautis saulės voniomis, o gal nusnausti?
Esu pasiruošęs pasirūpinti savo VIP pavėsine.
- Primink. Kuria pavėsine? - Kristelos Ramirez.
Ji atvyksta į Akapulką kartą metuose ir paskutinę dieną praleidžia prie baseino,
mėgaudamasi saule ir, žinoma, mano nepriekaištingu aptarnavimu.
Ramirez. Knygų leidėja.
Tikrai? Nežinojau.
Taip, na, dalykas toks.
Kadangi tu vėlavai, paskyriau aptarnauti tą pavėsinę Dulsei.
Ką? Bet aš geriausiai tam tinku.
Žinau, kuri mėgstamiausia Kristelos kėdė, kad ji geria tik prancūzišką martinį
ir mėgsta pasidėti po sprandu ką tik iš džiovyklės ištrauktą rankšluostį,
kai skaito.
Gerai, tikrai nemažai apie ją žinai...
Tad leisk man ją aptarnauti.
Pusę keturių ji išvažiuoja į oro uostą.
Po to galėsi man skirti tokį darbą, kokį norėsi.
Galėsiu net valyti plaukus iš baseinų filtrų...
savaitę.
Gerai jau,
mėnesį.
Šiaip ar taip, esu baseino vadovas.
Turbūt įkalbėsiu Dulsę sutikti.
Nė už ką! Aš aptarnausiu Kristelą.
Bet ją visad aptarnauja Hektoras, jis žino, ką ji mėgsta,
per ilgus darbo metus jis sužinojo, kad...
Jai patinka prancūziškas martinis, ruda kėdė su rotango atlošu
ir šiltas rankšluostis po sprandu.
Gerai. Na, Hektorai, bus ir kitų VIP svečių.
Kodėl tau ji tokia svarbi?
Nori žinoti, kodėl?
Todėl, kad ji...
Ji duoda daug arbatpinigių,
labai labai labai labai ir net labai daug.
Na, man pinigai visai nerūpi.
Kristela yra įkvėpimas.
Ji sukūrė savo verslą ir neleido vyrams diktuoti jai sąlygų.
Toks pavyzdys merginai iš Akapulko gatvių
yra neįkainojamas.
Nežinau, kaip tu, bet aš labai susijaudinau.
Pažvelk į ją dabar.
Matau merginą, kuri bando įveikti diskriminacines kliūtis.
Negaliu patikėti.
Tai grynas nepotizmas.
Nežinau, ką tai reiškia, bet garantuoju, kad taip nėra.
Atleisk, Hektorai, bet Dulsei tai yra svarbiau.
Leisiu jai aptarnauti pavėsinę.
Esi geriausias brolis pasaulyje.
Bosas! Turėjai galvoje bosą.
Aš nė už ką...
Koks tas žodis, kai suteiki ypatingas privilegijas šeimos nariams?
Ponia Ramirez!
Štai kur tu.
Dulsė ką tik perėmė mano VIP svečią, o Memas nė piršto nepajudino.
Kaip šitaip galima brautis į svetimą teritoriją?
Man irgi kyla panašus klausimas.
Maksimai.
Nepastebi Dulsės elgesyje nieko keisto?
Taip. Maniau, kad tik vienas tai pastebiu.
Ji kaip ta animacinė varlė,
kuri šoka užsidėjusi ant galvos cilindrą, kai nežiūri į ją.
Bet kai tik pasižiūri, bum!
Ji paprasčiausia varlė.
Ispanijoje to filmuko nerodė. Tai išspirsi ją iš mano pavėsinės?
Ką? Ne, aš...
Negaliu nurodinėti Memui, kaip vadovauti prie baseino.
Bet Dulsė - prisitaikėlė.
Baseinas - tik pradžia.
Netrukus ji ims kėsintis ir į tavo vietą.
Klausyk, negaliu jos priversti atiduoti tau pavėsinę, bet...
Gerai, ji ateina. Pradedam.
Jokiu būdu. Jau ir taip rūpinuosi dviem svečiais...
Hektorai, aš tavo bosas.
Jis yra ypač svarbus svečias, o laisvų darbuotojų trūksta.
Ramiau.
Nunešk tai į ambasadoriaus apartamentus arba pasigailėsi.
Bet jie - kitoje viešbučio pusėje.
Na, šis labai svarbus svečias sumokės trigubai daugiau, nei gali gauti čia.
- Negi ir tai tavęs nesuvilios? - Trigubai?
Aš galiu nunešti.
Na, Dulse, nereikia, ačiū.
Tai Hektoro pareiga.
Jau ir taip rūpiniesi ta brangia VIP viešnia, nenorėčiau, kad...
Viskas gerai. Hektoras ją gali aptarnauti.
Esi tikra?
Juk norėjai, kad Kristela tave įkvėptų.
Mane jau įkvėpė jos dosnumas.
Na, labai tau ačiū, Dulse.
- Taip. Ačiū. - Tu tikra komandos žaidėja.
Visad pasiruošusi padėti.
- Puiki komanda! - Taip. Puiki komanda!
Ji labai supyks, kai sužinos, kad nėra jokių ambasadoriaus apartamentų.
Tikiuosi, kad Kristelos arbatpinigiai tai atpirks.
Patikėk. Atpirks.
Dilano iš Indianapolio tėvai
skubiai kviečiami ateiti į Vaikų klubą.
Vaikų klubas uždarytas jau visą valandą.
Dar penkios minutės, ir perduosim jį į radinių biurą.
- Labas, Chimena. - Sveikas, Hektorai.
Nuvesiu berniuką pas tėvus, mačiau juos vestibiulyje.
Gerai. Jis štai ten. Vargšelis.
Toks apleistas.
Jis vos ištaria savo gimtojo miesto pavadinimą.
Dilanai!
Eime, nuvesiu tave pas tėvus.
Mes vis dar vaidinam?
Taip. O dabar pažaisim slėpynių
ir pabandysim surasti tavo tėtį.
Hektorai, reikalauju paaiškinimo.
Labai atsiprašau, Dajana. Žinau, kad darbuotojams negalima...
Kas tas žavingas vyrukas?
Aš Dilanas iš Indianapolio.
Kiek tau metų?
Aš Dilanas iš Indianapolio.
Vaikų klubas užsidarė, o berniuko niekas nepasiėmė.
Noriu nuvesti jį pas tėvus.
Kaip miela. Man tu toks labai patinki, Hektorai. Labai gražu.
Na, man reikia ruoštis.
Alechandras Vera atvyksta manęs
savo sraigtasparniu, kad apžiūrėtume kurortą iš paukščio skrydžio.
Darbo tikslais?
Tariamai. Bet jis paminėjo proseką.
Tas vyras žino mano silpnybes.
Iki, gražuoli.
Iki.
- Ji tau patinka! - Paskubėkim.
Man patinka galvoti, kad įkvėpiau kai kuriuos modelius.
Hektorai. Viskas gerai? Atrodai sumišęs.
Nesu matęs tavęs suprakaitavusio.
Aišku, kad aš prakaituoju, Čadai!
Vajė. Kas negerai?
Ir kas čia toks?
Aš Dilanas iš Indianapolio.
Jis mano sūnėnas.
Jis turėjo čia pabūti tik kelias valandas,
bet jo tėvas vėluoja ir niekur negaliu jo rasti.
Nežinojau, kad turi giminių Indianapolyje.
Ne! Jis vardu Andresas.
Tam tikra prasme aš juo rūpinuosi. Klausyk, sudėtinga paaiškinti.
Norėčiau tai padaryti, bet viena VIP viešnia netrukus išvyks į oro uostą,
o man reikia grįžt į jos pavėsinę,
bet negaliu, nes man prie kojos pririštas vaikas.
Na, gali palikti jį su manim, aš juo pasirūpinsiu.
- Tikrai? Pasirūpinsi? - Taip.
Labai tau ačiū.
Tuojau grįšiu. Turiu užgesinti gaisrą.
Gazuoto ar negazuoto?
Pone?
Gazuoto ar negazuoto?
Atsiprašau. Gazuoto, prašyčiau. Taip.
Ir man.
Jis tik elitiniams nariams.
Ramiai.
Viskas gerai.
Ačiū, Džo.
Tu ką tik išgelbėjai jam gyvybę.
- Koks atidumas. - Salud.
Hektorai,
tu palikai mano merginai ir jos buvusiajam prižiūrėti vaiką.
- Taip, tai buvo... - Minutėlę. Kieno vaiką?
Neturiu supratimo.
Bet, kiek pamenu, atrodė, kad jis būtų Chulijos ir Čado.
Žavu, ar ne? Kas galėjo pagalvoti, kad Čadas moka elgtis su vaikais?
- Tik ne aš. - Ar ne?
Po tos kelionės jis tapo visiškai kitu žmogumi.
Dingo jo visos ydos, kurios anksčiau mane erzindavo.
Čadui gerai.
Kaip ir tau, beje. Regis, pagaliau jis - tobulas vyras.
Valio.
Sakei, kad neprieštarauji Čado darbui čia.
Viskas gerai?
Labai gerai! Tiesiog puikiai.
Jūs visi trys - nuostabūs. Tobula šeima. Geros dienos.
Matai, todėl Chulija ir paliko tave.
Ką?
Aš tik pasakiau: „Geros dienos.“
Gerai. Pasakei „geros dienos“ ar „geros dienos“?
Du kartus pasakei tą patį.
Tau tereikėjo pasakyt, kaip tu jauteisi.
Atsirado moterų žinovas.
Gerai, tik nereikia.
- Tu manęs nepažįsti. - Gerai.
Aš turiu daug...
Ponia Ramirez,
nenorėtumėte likti ilgesniam laikui?
Mano įprastas bičiulis.
Šiandien palikai mane.
Per paskutinį vizitą į Las Kolinasą.
Prašau atleidimo. Aš šito nenorėjau, patikėkit manim.
Pala. Pasakėt, kad tai paskutinis vizitas pas mus?
Nusipirkom Kankūne apartamentus, padalintus pagal naudojimosi laiką.
Pasiilgsiu šitos vietos, bet man jau metas.
Na, kol dar esat čia,
noriu pasakyti, kad esu didžiulis jūsų leidžiamų knygų gerbėjas.
Jūs pakeitėt daugelio daugelio daugelio pradedančiųjų rašytojų gyvenimus
tiesiai iš šios pavėsinės.
Jų istorijos iš mažų butukų pasklido po visą pasaulį ir...
Gerai.
Gana komplimentų.
Kuo galiu tau padėti?
Norėjau jūsų paprašyti...
Palik mane ramybėje! Aš ieškau sūnaus!
Neliesk manęs.
Kas tau negerai?
Labai atsiprašau.
Tuojau grįšiu.
Atsargiau, mulki!
Pasakykit, kuris jūsų kambarys. Aš jums padėsiu.
- Man nereikia pagalbos. - Taip. Suprantu. Aš jūsų nesmerkiu.
Išgeriu tris bokalus alaus ir imu šokti kaip Džeksonas...
Memai, aš juo pasirūpinsiu.
„Memai, aš juo pasirūpinsiu“.
Ką čia darai, po galais?
- Atėjau sūnaus. - Na, tu pavėlavai.
Ir esi išgėręs. Bent buvai pokalbyje dėl darbo?
Žinoma.
Bet ten buvo krūva paauglių, kurie taikėsi į tą patį darbą.
Bent įsivaizduoji, kaip tai nepatogu?
O būti be darbo - tau patogu?
Aš bandžiau! Bet jie vis klausinėja to paties.
Pavyzdžiui, „Kodėl tavo gyvenimo aprašyme toks ilgas tarpas?“
- Nes aš vienas auginu vaiką! - Vienas?
Aš nesiskaitau, taip?
Aš išlaikau mus jau ne vienerius metus.
Kaip manai, kodėl atvykau į Meksiką?
Kad tau padėčiau. O tu tik viską apsunkini.
Kaip poetiška.
Apie tai rašai savo apsakymėliuose?
Tai ne apsakymėliai!
Neturi žalio supratimo, ką aš rašau.
Man nusispjaut.
Atiduok man Andresą, ir aš išeinu.
Ši vieta per daug rožinė.
Palauk.
Neleisiu, kad tokios būsenos pasiimtum Andresą.
Tegul jis lieka čia. Jam čia bus saugiau.
Pasitrauk.
Tiesiog pripažink. Tu pavyduliauji. Aš tave mačiau.
Matei, kai dariau ką? Praėjime skaičiau laikraštį?
Tai ne nusikaltimas.
Čia yra nusikaltimai.
Hektorai?
Kas atsitiko?
Baseine skendo dvynukės.
Žinoma, bandžiau išgelbėti gražesniąją,
bet tada kita dvynė ėmė daryti dirbtinį kvėpavimą,
todėl pagalvojau, kad ji yra karštesnė.
Taigi, išgelbėjau jas abi.
Dabar jos eis į dvigubą pasimatymą su Hektoru dvynių didvyriu.
Sakiau, kad jis juokingas.
Taip, tikras juokų karalius.
Mums su Chulija tas juokas padėjo
užgesinti ginčą ir atvirai pasikalbėti.
Maksimai, kas tau yra?
Maniau, tu pasitiki manim.
Ar tai tikrasis tavo veidas?
Ne.
Bet kai pamačiau judu su Čadu bendraujant
ir juokiantis iš tik jums suprantamų juokelių,
aš išsigandau.
Amor, mes su Čadu nepuoselėjam vienas kitam jokių jausmų.
Dabar esu su tavim, ir tai yra vienas geriausių mano sprendimų.
Tai tu su Čadu neauginsi to vaiko?
Jei kada nors auginsiu vaiką, tai tik su tavimi.
Bičiuliai, aš čia pagalvojau.
Gal tu pavyduliauji dėl to,
kad mes su Chulija praleidžiam kartu daug laiko.
Kadangi jūs abu taip užsiėmę savo karjera,
galbūt tavo liūdesį
dėl kokybiško laiko trūkumo pakeičia pyktis.
Arba ne. Nežinau. Gal aš klystu.
Einu pagroti pianinu.
Čadas tikrai pasikeitė.
Ir jūs abu esat teisūs.
Mes taip įsijautėm į naujosios Akapulko „žvaigždžių poros“ vaidmenį,
kad nebeturėjom laiko vienas kitam.
Velniop tą mūsų sėkmę!
Tavo parduotuvei sekasi puikiai, aš irgi negaliu skųstis.
Jaučiu, kad viskas stos į savo vėžes.
Maksimai!
Kur tu ją slėpei nuo manęs?
Gal per anksti apsidžiaugiau.
Dulsė labai miela.
Ir ne tik todėl, kad jos vardas ispaniškai reiškia „saldu“, ką dabar jau žinau.
Dulsė.
Ji atėjo į mano kabinetą su padėklu vaišių ir pasiūlė mintį...
Na, pasakyk pati.
Pamaniau, kad vienus apartamentus reikėtų pavadint „Ambasadoriaus“,
nes visi žino, kad čia tokių nėra.
Genialu, tiesa?
Iki.
Dulsė buvo kieta.
Bet kam galėjo šauti tokia mintis, bet jai pavyko laimėti Dajanos palankumą.
Nemėgstu šito žodžio,
bet Memo sesuo buvo tikra...
Labai atsiprašau, kad trukdau, bet norėjau pasakyt, kad esu didžiulė jūsų gerbėja.
Labai malonu.
Galėtume nusifotografuoti?
Žinoma. Dažnai taip būna.
Pasidarysim asmenukę ar norite tik mano nuotraukos?
Atsiprašau. Ne jūsų.
Bet jei norit, galit nufotografuoti mus su ponu Agire.
Pone, jūsų knygos pakeitė mano gyvenimą.
Ačiū.
Labai ačiū, kad skaitėte jas. Nuoširdžiai.
Ačiū.
Turiu mažą, bet labai aktyvų gerbėjų ratą.
Žmonėms patinka jausmingi meilės romanai.
Turėtumėt perskaityt, kokius tęsinius rašo mano gerbėjos.
Jie labai vaizdingi net ir man.
Aš nežinojau.
Niekada nepagalvočiau, kad galėtum būti rašytoju.
Tu man visada atrodei donžuanas.
Na, niekad nelaikiau savęs žaviu moterų numylėtiniu.
Tiesiog dėmesingu ir rūpestingu patarnautoju.
Gerai jau. Gal šiek tiek žaviu.
Bet labai labai labai labai mažai.
Regis, tavo istorijos ne visada perteikia tikslų vaizdą, bose.
Turiu omeny, esi tikrai nepatikimas pasakotojas.
Pamanei, kad Čadas ir Chulija vėl susimes į krūvą.
Ir kad Hektoras - paprasčiausias baseino prižiūrėtojas.
Tu teisus.
Spėju, pasaulis sukasi ne vien apie mane.
Keista.
Važiuoju Hjugo. Buvo malonu susipažinti.
Sakyk, Hektorai, tu visad žinojai, kad būsi rašytoju?
Tikrai turėjau šiokių tokių abejonių.
Bet kartais tereikia vieno žmogaus, kuris pastūmėtų tave teisinga linkme.
Ar ponia nusprendė, kad gali būt gaisrininku?
Deja, ne.
Gaila.
Nagi. Metas į lovą.
Jau vėlu.
Gali paskaityt man pasaką?
Andresai, vėl nori išgirst apie meškiuką iš žaislų parduotuvės?
Ji labai liūdna.
Paskaityk ką nors savo.
Taip. Gerai.
Kodėl ne?
Istorija vadinasi „Rožinė pilis“.
„Prasisklaidžius debesims,
tolumoje dunksojo rožinė pilis, saugoma stiprios kavalerijos.
Prie pilies sienų tyko pavojus!
Bet vienam riteriui iš Andalūzijos,
kurio garbanų pavydėjo visa karalystė,
didžiausią pavojų kėlė ne strėlės ir kardai.
O meilė.
Jo slapta meilė.
Žaviai ir jausmingai karalienei gražiomis šviesiomis garbanomis vardu...“
Pala, regis trūksta puslapio.
DAJANA.
Išvertė Laima Banionienė