Трябва да чакаме за настаняване! Не съм някой бедняк.
Не се пререждай!
Не се прережда. Има златна карта, значи е специален клиент.
Навремето спазвахме принципа: "Желанието на госта е закон".
А сега делят клиентите на категории!
- Някой май е сърдит. - Как иначе да се чувствам?
Хюго ме заряза, за да се забавлява,
Хулия няма да дойде, а разочарование не се оправя с лоша текила.
Разкажете ми някоя от вашите истории.
Знаех си, че ти харесват.
- По-добре е, отколкото да ми се жалвате. - Приемам го като комплимент.
Та значи, да се върнем почти 40 години назад.
Тогава работех повече от всякога.
Максимо, не ти ли е почивен ден?
Да, но реших да го прекарам на работа.
Значи ще се видим на вечеря.
Всъщност ще е забавно да хапна там. Чао!
Да му имам забавленията.
Докато аз бачках,
а Естебан подготвяше Сара за дебатите,
мама започваше да се преоткрива чрез новата си страст.
Скъпи! Искаш ли нещо от магазина?
- Не? Добре. - Шлифер?
Мъчат ме студени вълни.
Има ли такива?
Но още се срамуваше да разкрие новото си увлечение по трикото.
Аз пък, макар да се скъсвах от работа, вече се чувствах застрашен
от новата колежка - същинска...
Фурия.
Покрай Дулсе, сестрата на Мемо, всички бледнееха.
И имах чувството, че преследва конкретна цел.
От работа нямах време за друго.
- Максимо, имаш ли секунда? - Естествено.
- Нещо против да взема Чад в бутика? - Не виждам защо не.
Аугусто и Адриана май скоро ще го "повишат".
Не, имах предвид това, че ми беше годеник.
Не се сетих.
- Трябва ли това да ме притеснява? - Какво? Не!
Затова повдигам темата. Няма повод за тревога.
Тогава няма да се тревожа. Не че преди съм имал опасения.
- Добре. - Благодаря.
- Понеже по цял ден ще сме заедно. - Няма проблем.
Вярвах на Хулия, но се почувствах малко... Майко мила!
Хектор!
Добре изглежда.
- Бързо, скрий ме. - Максимо?
Радвам се да те видя.
- Сериозно? - Да.
Значи не се сърдиш за станалото тогава?
Много грешки направихме през осемдесетте.
А лично аз, през деветдесетте - още повече.
- Колко души сте? - Трима.
- Така де, ако ти се присъединиш към нас. - С удоволствие.
Добре, благодаря.
Тук е само за елитни членове.
- Елате. - Невероятно.
Желанието на госта трябва да е закон.
Това са вариантите.
Яйцата на очи са превъзходни.
Вкусно.
Не е за вярване, Хектор. Изобщо не си мръднал!
Каква е тайната ти? Инфрачервени маски?
Не, те са пълна измама.
Просто имам много, много, много добър ген.
Леле.
Кажете сега, какво правихте, откакто дойдохте?
Той ми разправяше за лятото на...
- 1985 г. ли беше? - Да.
Всъщност бях стигнал до деня, когато ти падна в басейна.
- Помниш ли, Хектор? - Да, помня.
Тогава за пръв и последен път те видях без култовите ти къдрици.
Щях да умра от смях.
Разправях на Джо как с Хулия обсъждахме дали е добре Чад да работи във...
Намали звука! Опитвам се да пиша.
РОЗОВИЯТ ЗАМЪК
Братле, уши нямаш ли?
Казах ти да не надуваш телевизора.
Какво има? На творческите ти напъни ли преча?
Не че показваш писанията си.
Не връщай в хладилника празната кутия от сок, ако обичаш.
- Не съм бил аз. - Хубаво, не ми се спори точно сега.
- Днес е важен ден за мен. - И за мен.
Търсят екскурзоводи и познай кой се уреди с интервю.
Дори ще се издокарам с риза.
- Ще ми дадеш ли някоя? - Всичките ще ти дам, ако почнеш работа.
Имам всякакви цветове. Зависи дали я искаш разгърдена.
- Не държа. И ще трябва да гледаш Андрес. - Какво? Не.
- На работа съм. - Ще измислиш нещо.
- Знам, че си гадже на собственичката. - Вече не съм, съжалявам.
- Добро утро! - Ето го бе! Знаеш ли какво, Андрес?
- Днес ще бъдеш с чичо си. - В "Лас Колинас" ли?
Наистина ли?
Да.
Днес идваш с мен. Виж, дори направих сандвичи за из път.
Но ако се бавим, ще изпуснем автобуса.
Ела да го вземеш след интервюто.
Най-късно до 14 ч., ако обичаш. Успех.
Това си е мое, тъпако!
Хайде, Андрес.
- Чао, татко. - Чао, обичам те.
Тичай, че закъсняхме.
Пожарникар ли искаш да станеш?
- Да, но едва ли ще мога. - Защо?
Не съм достатъчно смел.
Още спя на светнато.
Слушай какво, да не съм те чул повече да се подценяваш.
Много хора ще пречат на мечтите ти, не си пречи сам.
Иначе когато най-сетне решиш да ги преследваш,
ще си на 30 години и вече може да е късно.
Разбираш ли?
- Да, чичо Хектор. - Добре.
А ти какво все пишеш?
Роман. Моят роман.
От години работя по него
и най-накрая е готов.
- Ще го покажа на една гостенка на хотела. - Готино. Коя е тя?
Голяма книгоиздателка.
Ти искаш да си пожарникар, нали? Нещо подобно е.
Тази жена решава кой да стане пожарникар.
Трябват ми пет минути, за да прочете мъничко
и да се убеди, че съм достатъчно кадърен за пожарникар.
Разбираш ли?
Може пък да стана лекар.
Да си пожарникар, май е сложно.
Погледни, това е детският клуб. Супер е, нали?
Постой тук малко и си поиграй с другите деца.
А след няколко часа баща ти ще дойде да те вземе.
Разбра ли?
Между другото, клубът е само за гости, така че не се издавай.
Днес името ти е Дилан. И си от Индианаполис.
Дилан от Индианаполис.
Супер.
Чао.
Здрасти, Мемо. Слънчеви бани ли правиш, или си дремваш?
Както и да е. Готов съм да поема моята ВИП шатра.
- Коя точно беше? - На Кристела Рамирес.
Идва веднъж годишно и прекарва последния ден на басейна,
за да се наслади на слънцето и на безупречното ми обслужване.
Рамирес, книгоиздателката.
С това ли се занимава? Странно.
Работата е там, че понеже ти закъсня, дадох шатрата на Дулсе.
Какво? Аз съм най-компетентен.
Знам кой е любимият шезлонг на Кристела, че пие френско мартини
и че обича да подлага затоплена кърпа под врата си, докато чете.
- Толкова много знаеш, че чак се плаша. - Нека съм аз тогава!
В 15:30 ч. тръгва за летището. После съм на твое разположение.
Дори ще чистя космите от филтрите.
Цяла седмица.
Добре де, цял месец.
Така де, все пак съм началник-басейн.
Може би ще навия Дулсе да отстъпи.
Как ли пък не! Кристела си е моя.
Но тя е редовна клиентка на Хектор, той е наясно с предпочитанията й...
Предпочита френско мартини, ратановия шезлонг и топла кърпа под врата.
Добре де, Хектор, ще има и други ВИП гости.
Защо толкова държиш на нея?
Да ти кажа ли защо?
Защото тя...
Дава големи бакшиши.
Много, ама много големи.
Парите не са важни за мен.
Кристела ме вдъхновява. Изградила е бизнес без мъжка намеса.
Съветите, които би дала на обикновено момиче като мен,
нямат цена.
- Не знам за теб, но аз се развълнувах. - Виж й физиономията!
Виждам само момиче, което се опитва да напредне в живота.
Невероятно. Това е шуробаджанащина!
Не знам какво значи, но не си прав.
Извинявай, но е видно, че е по-важно за Дулсе.
- Оставям й шатрата. - Ти си най-добрият брат на света!
Шеф! Искаш да кажеш "шеф".
Никога не бих...
Как се казваше, когато покровителстваш роднини?
Г-жо Рамирес!
Ето те.
Дулсе отмъкна моя ВИП гостенка, а Мемо не ме отразява.
Как може да заграбва територията ми!
И аз започвам да се питам същото.
Максимо.
Максимо!
Да си забелязал нещо странно в Дулсе?
Да. Мислех, че само аз го виждам.
Прилича на онзи анимационен жабок, дето танцува с цилиндър, докато не гледаш.
Но погледнеш ли го, става обикновен жабок.
Не са го давали в Испания. Ще я разкараш ли от шатрата ми?
Какво? Не, там командва Мемо.
Ама Дулсе е нагаждачка! Басейнът е само началото.
Както е тръгнало, и теб ще измести.
Не мога да я накарам да ти отстъпи шатрата, но...
Идва, давай.
- Не! Вече обслужвам двама клиенти. - Хектор, аз съм ти шеф!
- Важен гост е, няма кой друг да го поеме! - Не преигравай.
Отнеси това в посланическия апартамент.
Ама той е в другия край на хотела.
Този много важен гост дава тройно по-големи бакшиши.
- Примамливо, а? - Тройно?
- Аз мога да го поема. - Дулсе, не е необходимо.
Хектор ще отиде. Ти обслужваш гостенка, която много ценим, и не бих искал да...
- Няма проблем, ще я дам на Хектор. - Сигурна ли си?
Знам, че Кристела ти е вдъхновение.
Портфейлът й вече ме вдъхнови.
Много ти благодаря, Дулсе.
- Страхотна колежка си. - За мен е удоволствие.
Само така!
Ще бъде бясна, като разбере, че няма посланически апартамент.
- Дано бакшишът на Кристела си струва. - Повярвай ми, струва си.
Родителите на Дилан от Индианаполис
да дойдат веднага в детския клуб.
Затворено е от час. Пет минути и го пращаме в "Изгубени вещи".
Здрасти, Химена. Родителите му са в лобито, ще го заведа.
Добре, ето го там. Горкото пренебрегнато дете.
Едва произнася името на града си.
Дилан! Ела да намерим вашите.
- Още ли играем? - Да. Следва криеница,
а после ще намерим татко ти.
Хектор, искам обяснение.
Съжалявам, знам, че е забранено...
Кой е този малък сладур?
Дилан от Индианаполис.
- На колко годинки си? - Дилан от Индианаполис.
Само той беше останал в детския клуб.
Реших да го заведа при родителите му.
Чудесно. Допада ми тази твоя черта, Хектор, грижовен си.
Трябва да се приготвям.
С Алехандро Вера ще направим хеликоптерна обиколка на комплекса.
С работна цел ли?
Уж да, макар че спомена за просеко. Знае слабото ми място.
- Чао, сладурче. - Чао.
- Харесваш я! - Върви.
Дано си почерпила вдъхновение и от мен.
Хектор! Добре ли си? Изглеждаш напрегнат.
- Нетипично е за теб. - Нищо ми няма, Чад!
Леле! Какво става? И кое е това дете?
- Дилан от Индианаполис. - Племенник ми е.
Уж щеше да е тук за кратко, но баща му отиде, та се не видя.
Не знаех, че имаш роднини в Индианаполис.
Не! Името му е Андрес.
Аз го гледам, така да се каже. Виж, сложно е.
Иска ми се да ти обясня, но една ВИП гостенка си тръгва
и трябва да отида при нея, но не мога, защото съм вързан с детето.
Остави ми го, аз ще го наглеждам.
- Наистина ли? - Да.
Благодаря ти.
Ще потуша един пожар и се връщам.
Газирана ли?
Господине?
Газирана или не?
Прощавай. Газирана, моля.
- И за мен също. - Тя е само за елитни членове.
Кротко. Спокойно!
Няма нищо.
Благодаря, Джо. Спаси му живота.
- Много мило. - Наздраве.
Хектор, ти беше поверил дете на приятелката ми и бившия й годеник.
- Да... - Момент, чие беше детето?
Нямам представа,
но някак си добих усещането, че е на Хулия и Чад.
Колко са сладки. Кой е очаквал това от Чад?
- Не и аз. - Нали? Върна се преобразен.
- Всичко, което ме дразнеше, го няма. - Това е добре за Чад.
А явно и за теб. Най-сетне е идеалният мъж.
- Ура. - Нали се съгласи Чад да работи тук?
- Наред ли е всичко? - Да, напълно!
Тримата сте идеалното семейство. Приятен ден.
Ето затова ви е зарязала Хулия.
Какво? Казах само "приятен ден".
- Ама "приятен ден" или "приятен ден"? - Едно и също е.
Трябвало е да сте искрен с нея.
- Големият познавач на жените! - Не започвайте.
Изобщо не ме познавате. Имал съм много...
Г-жо Рамирес.
Няма ли да останете още малко?
Ето го моя човек. Изостави ме днес.
И то на последното ми идване тук.
Не беше по моя вина, повярвайте ми.
И как така последното ви идване?
Със съпруга ми си купихме вила в Канкун.
Ще ми липсвате, но трябва да тръгвам.
Само държа да знаете, че се възхищавам на работата ви.
Променяте живота на много, много млади писатели,
и то както си лежите тук.
Пренасяте историите от тесните им квартири по целия свят...
Стига толкова хвалебствия.
Какво ще искаш?
Само да ви помоля, ако може...
Остави ме! Търся сина си. Не ме пипай.
Какъв ти е проблемът?
- Извинете ме, веднага се връщам. - Много внимавай!
В коя стая сте? Ще помогна.
- Нямам нужда от помощ. - Не че ви съдя.
След три бири и мен ме избива на танци.
Мемо, остави на мен.
- "Мемо, остави на мен." - Какви ги вършиш?
- Дойдох за сина си. - Закъсня.
- И си пиян. Отиде ли на интервюто? - Много ясно.
Но един куп тийнейджъри кандидатстваха за същото.
- Такъв срам брах! - А не те ли е срам да не работиш?
Опитах се! Но ми задаваха гадни въпроси. "Защо толкова отдавна сте безработен?"
- Защото гледам сина си сам! - "Сам"?
Мен не ме броиш, а?
От години влача всички ни на гърба си. Затова дойдох в Мексико!
За да ти помогна, но ти само ми усложняваш живота.
Колко поетично. Ще го опишеш ли в твоите разказчета?
Не са разказчета!
- Представа си нямаш какво пиша. - И не ме интересува.
Вземам Андрес и се махам.
- Тук е прекалено розово. - Чакай.
Не си в състояние сега. Нека остане с мен, тук е безопасно.
Разкарай се.
Ревнуваш, хванах те.
Хванала си ме да чета вестник ли?
Не е престъпление. Ето това са престъпления.
Хектор.
Какво е станало?
Две близначки се давеха в басейна.
Естествено, опитах се да спася по-сексапилната,
но другата започна да й прави дишане уста в уста
и така тя стана по-секси, затова спасих и двете.
И сега имат двойна среща с Хектор, на близначките протектор.
- Казах ти, че е страшен образ! - Да, голям смях.
Смехът помогна на мен и Хулия да спрем да се караме и да бъдем честни.
Максимо, какво става с теб? Мислех, че ми имаш доверие.
- Такъв ли си всъщност? - Не.
Но като видях как с Чад се смеете заедно на ваши си шеги, се уплаших.
Скъпи, това е минало.
Сега съм с теб и това е едно от най-добрите ми решения.
Значи с Чад няма да отгледате заедно онова дете?
Ако ще отглеждам някакво дете, ще е с теб.
Да споделя една мисъл.
Може би ревнуваше, защото с Хулия прекарваме много време заедно.
И понеже и двамата все сте заети,
вероятно невъзможността да се виждате избива в тъга и раздразнение.
Но може и да греша.
Ще отида да посвиря.
Променил се е.
И сте прави. Хукнахме да ставаме новата най-влиятелна двойка в Акапулко
и не намираме време един за друг.
Да му се не види!
Бутикът ти върви чудесно, а и аз хванах цаката на моята работа.
Чувствам, че нещата ще се оправят.
Максимо!
Къде кри това момиче досега?
Май прибързах.
Дулсе е сладурка! И не само защото името й значи това.
Дулсе.
Появи се в кабинета ми с поднос сладки и предложи идеята...
Ти им кажи.
Хрумна ми да направим нов апартамент и да го наречем "посланически",
понеже всеки знае, че нямаме такъв.
Гениално, нали?
- Чао. - Биваше си я Дулсе.
Планът й беше очеваден, но с него тя успя да спечели Даян.
Неприятно ми е да го кажа, но сестрата на Мемо се превръщаше във...
Извинявайте, че ви прекъсвам, но съм ви голяма почитателка.
- Много мило. - Може ли да се снимаме?
Да, разбира се. Често ми се случва.
Селфи ли да си направим, или искате да снимате само мен?
Нямах предвид вас.
Но може вие да ни снимате с г-н Агире.
- Книгите ви промениха живота ми. - Благодаря.
Благодаря, че сте моя читателка.
Аз благодаря.
Имам малък, но пламенен кръг почитателки.
Еротичната фантастика много се харесва.
Да знаете какви продължения пишат!
Описанията дори на мен ми идват в повече.
Нямах представа.
Честно казано, не бих си и помислил, че си писател.
Приличаше на типичен сваляч.
Никога не съм се възприемал като такъв.
Просто обграждах клиентите с внимание.
Добре де, малко си падах и сваляч.
Но много, много малко.
Май историите ви не обрисуват цялата картина, шефе.
Съвсем не сте достоверен разказвач.
Мислели сте, че Чад и Хулия са напът да се съберат пак.
И че Хектор е прост сервитьор.
Добре де, прав си.
Явно светът не се върти само около мен.
- Странно. - Отивам за Хюго. Драго ми беше.
Винаги ли си знаел, че ще станеш писател?
Определено имах съмнения.
Но понякога и един човек е достатъчен да ти даде допълнителен тласък.
Онази жена направи ли те пожарникар?
Не, за съжаление.
Жалко.
Време е за лягане.
Късно е.
- Ще ми прочетеш ли приказка? - Пак ли за мечето в магазина за играчки?
- Много е тъжна. - Защо не някоя от твоите?
Добре. Защо пък не?
Нарича се "Розовият замък".
"Сред облаците изникнаха високите кули на розов замък, пазен от могъща кавалерия.
Отвъд стените му дебнеха опасности!
Но за един андалусийски рицар,
на чиито къдрици завиждаше цялото кралство,
най-голямата опасност не бяха копията и мечовете, а любовта.
Тайната му любов
към изкусителната и възхитително руса кралица на име...
Май липсва една страница.
ДАЯН
Превод на субтитрите Боряна Богданова