СЕРІАЛ NETFLIX
Кароліно?
Доброго дня.
Ти мене чуєш?
Чудово.
Мене звати Анджей Янушевський.
Я невролог в університетському шпиталі міста Катовіце.
І останні кілька тижнів я мав честь про тебе піклуватися.
Ти пам'ятаєш, що сталося?
Вода…
Я тонула.
Ні.
Ти була у дуже серйозній аварії.
Знаєш, скільки часу ти провела в комі?
Понад чотири тижні.
Ти пам'ятаєш своє ім'я?
Кароліна.
Або…
Юлька.
Або?
Мене так лікарка Морульська називала.
У неврології така не працює.
Впізнаєш? Твоїм мамі пощастило більше ніж тобі.
-Можна? -Десять хвилин.
Я така рада, Каролько.
Мила моя.
Я думала, ти загинула.
Ти до нас повернулася.
А… Адам?
Хто?
Адам. Де він?
Адам?
Не знала, що у тебе є хлопець.
Якби знала, то повідомила б йому. Пробач, я справді не знала.
Ти її бачиш?
Патрицію? Так.
Так, це ж твоя сестра.
Вона весь час була біля тебе.
Я намагалася її відмовити, та вона не здавалася.
Стільки уроків пропустила, що, певно, лишиться на другий рік.
Ти справжня.
Ні. Я привид твоєї сестри з найстрашніших кошмарів.
Лікарю!
Нам варто хвилюватися?
Сьогоднішні тести показали, що все гаразд.
А що за Морульська? Кароліна знову про неї говорила.
Вона справді тут не працює? Каже, вона психологиня, що лікує амнезію.
Я перепитав у різних відділеннях і серед медсестер.
В нашому шпиталі жодної Морульської нема.
Ще вона згадувала Адама.
Я дзвонила її однокласникам, та вони про такого не знають.
Нам завжди мало відомо про наших підлітків.
А могло їй це все наснитися?
Не виключаю. Часто трапляється,
що люди, вийшовши з коми, пам'ятають свої сни
і розказують про них.
А для Кароліни зараз головне відпочивати
і почуватися в безпеці.
Тоді всі ці спомини зі снів швидко розвіються.
Перепрошую, мушу бігти.
-Дякую. -Прошу.
Паті?
Мамо?
Кароліно!
Кароліно…
Адаме?
Кароліно!
Бачиш? Ти перестала приймати ліки і галюцинації посилилися.
Кароліно! Прокидайся.
Все гаразд?
Ти мене чуєш?
Янек.
Ти згадала моє ім'я?
Не знаю, звідки, але…
Я був у швидкій, що забрала тебе до шпиталю.
Реанімував тебе.
Встаємо поволі?
Давай руку.
Гаразд.
До аварії таке колись траплялося?
Ні.
Не думаю.
Мені такий кошмар наснився.
То певно від ліків.
Але хіба можливо мати настільки реалістичні сни?
Коли я вийшла з коми, то не мала уяви де я.
Мій сон здавався реальнішим…
за саму реальність.
А про що був сон?
Якщо скажу, то завтра мене переведуть у дурку.
Припини.
Я лікар.
Може й з коротким стажем, та бачив достатньо.
Мені наснилося, що я була у клініці з лікування амнезії.
Нею керувала лікарка Зофія Морульська.
І, окрім мене, там було ще багато пацієнтів.
У мене там були друзі.
Я пам'ятаю їхні імена.
Іза, Шимон,
Павел, Мілена.
Адам.
Знаєш, це все здавалося таким…
реальним
-Думаєш, я здуріла? -Ні.
Розумієш, мозок – це загадка.
Гаразд.
Пий поки не вистиг.
Це все Патриція принесла.
Голівонька.
Отак.
Дай лапку.
Вона дізналася, що людина у комі здатна відчувати присутність рідних,
чути їх голоси і навіть відчувати предмети, що її оточують.
Тож вона читала тобі твої улюблені книжки,
грала улюблені пісні.
Тато помер за кілька місяців після цієї відпустки.
Як я могла забути?
Давай вкладемо її спати.
Отак. Ходи, сонечко.
Ось так.
Гаразд.
А аварію ти пам'ятаєш?
Ні.
Не до кінця.
Було темно.
Страшенна злива. Ми виїхали на автостраду.
Ми сварилися.
І я не встигла зреагувати.
Мені страшенно шкода, Кароліна. Я побачила хлопця в дзеркалі в останню мить.
Я намагалася щось зробити, але він їхав занадто швидко.
Він протаранив нас збоку.
Все гаразд.
Справді.
Я нічого з цього не пам'ятаю.
А…
куди ми їхали?
-Мама везла тебе… -Не повертаймося до того кошмару, ага?
-Я хочу забрати речі Ігнація. -Мені дуже шкода.
Ось вони.
Перевірте чи все там.
Все тут.
Підпишіть отут.
-Тут? -Так.
Кароліно?
Перепрошую. Ми знайомі?
Так, ти була в одній палаті з моїм сином Ігнацієм.
Ми з твоєю сестрою часто складали вам компанію.
Ще й сварилися, вмикати вам твою класичну музику, чи електронну.
Мій син був таким чудовим хлопчиком.
До побачення.
Кароліно?
-Доброго дня. -Доброго.
То як? Починаємо?
Він був чудовий.
Перепрошую.
А що сталося з сином того чоловіка?
Ігнацієм?
Він не вийшов з коми.
-А він потрапив в якусь аварію чи… -Ні, складний випадок енцефаліту.
Він дуже ослаб. А тоді в нього стався набряк мозку.
Він не мав жодного шансу.
Вмикаю.
Все гаразд?
-Маєш дрібні? -Маю дрібні.
Мають тут бути.
Тікаємо.
Гей!
-Привіт! -Я думав, ти вже пішла.
-Жуйку? -Ні, дякую.
Пожалкуєш. З неї круті кульки, але смак дуже швидко втрачає.
Слухай, якщо тобі захочеться поговорити…
Адже ти багато крізь що пройшла.
-Це залицяння чи надання медичних послуг? -Як захочеш.
Мені пора бігти.
Ну перестань.
Як так: ти в комі, а, однак, встигла хлопцеві в душу запасти?
Хто зна.
Жуйку?
Ні, дякую.
Турандот.
Яніна Гасс.
Пам'ятаєш? Три роки тому ми були на «Мадам Батерфляй» у Варшаві.
До речі, вона теж саме вийшла з коми.
Нещасний випадок на лижному курорті.
ТРІУМФАЛЬНЕ ПОВЕРНЕННЯ ЯНІНИ ГАСС
ВІД 16 КВІТНЯ КАТОВИЦЬКА ОПЕРА
-Дякую. -Дякую, до побачення.
Ну. Все гаразд.
Так, я знаю.
Дівчата дуже хотіли тебе навідати, але лікарі не дозволяли.
Привіт, Пам'ять.
Привіт.
-Я його підгодовувала доки тебе не було. -Бачу.
Він такий товстий!
Якщо не хочеш, то не мусиш грати.
Ти про що?
Тобто… я ж вмію грати, правда?
Чи це теж був лише сон?
Ти вмієш грати. У тебе унікальний талант.
Може тобі потрібен час, щоб все прийшло в норму.
Щоб пригадати.
Я злилася на твоє небажання грати з таким талантом.
Ти завжди створювала мамі проблеми. Їй і так не солодко жилося.
А вона ще стільки у тебе вклала.
Тож я сама собі дивуюся, але…
забий на все це.
Дай собі час, все налагодиться.
Що налагодиться, Паті?
Я не вмію грати.
Що я скажу дівчатам?
Як я повернуся до школи?
Піаніно – це все що у мене є.
Ти не знаєш, чи можеш грати.
Це відчувається.
Моє вміння грати було не від природи. Воно було механічним.
Ти сама чула.
У комі зі мною певно сталося щось погане.
-Янушевський сказав, що все гаразд. -Нічого не гаразд.
Я не знаю хто я.
Що ти таке кажеш?
Ти моя люба сестра.
Байдуже, чи є у тебе талант.
Мені наснилося, що зі мною щось зробили у «Другому шансі».
Ти досі про це думаєш?
Не можу забути.
Не хочу.
Знаю, як це звучить.
Але…
Я там закохалася.
Як дурна.
Ні!
Ні.
Кароліно!
Допоможи, Кароліно!
Я роблю це для твого ж блага.
Кароліно!
ЯНІНА ГАСС
ЯНІНА ГАСС ГРАТИМЕ ПРИНЦЕСУ У НОВІЙ ПОСТАНОВЦІ «ТУРАНДОТ».
-Доброго дня. -Доброго.
Я хотіла б поговорити з Яніною Гасс.
-А ви хто? -Я її подруга.
Вона зараз на репетиції. Ви домовлялися про зустріч?
Так. У мене дещо для неї є.
Тоді можете залишити це тут.
Але я обіцяла, що віддам їй особисто.
Це неможливо. Пані Яніна не любить, коли її переривають.
Гаразд. Тоді я зайду пізніше.
Так?
Так, звісно.
Що трапилося? Не потрапляєш зовсім.
Знаю.
Не переймайся.
Тобі потрібен час.
Ми давно зрозуміли, що повернути тебе в форму буде нелегко.
Знаю я.
Почекай. Тут занадто спекотно. І граєш ти зашвидко.
Почекай хвилинку.
Вибач.
Ні, це ти вибач.
-Спробуймо ще раз. -Гаразд.
Магдо?
Пані Яніно,
я знаю, чому ви не можете співати.
Ви хто така?
Я теж була в комі.
І тепер не можу грати на піаніно, хоча раніше могла.
-Не переривайте нас, будь ласка. -Виведи її.
Ти справді мене не пам'ятаєш?
Виведи її, прошу.
-Вийдіть. -Ми були разом у «Другому шансі».
-Вийдіть, будь ласка. -Магдо!
Вийдіть, будь ласка. Ви ж бачите, що…
Магдо…
Вийдіть, будь ласка.
Перепрошую.
Все гаразд?
Чекай.
Почекай!
«ДРУГИЙ ШАНС» ЗИГМУНТ ТАНАТОВСЬКИЙ
Це наша остання зустріч.
АНЄЛІН – РОДОВИЙ МАЄТОК ПРОФЕСОРА ТАНАТОВСЬКОГО
-Щасти. -Дякую.
Алло?
В тебе є машина?
-Привіт. -Привіт.
Ти маєш мені допомогти.
Радий, що ти подзвонила.
Обіцяй, що віднесешся до цього серйозно.
Мені треба сюди.
Так виглядав «Другий шанс». Де вони мене тримали.
Тримали?
Так, поки я була в комі.
Але в комі ти лежала у шпиталі, Кароліно.
Янеку, я ж тебе просила.
«Родовий маєток професора Танатовського, де він лікував пацієнтів».
«Зигмунт Танатовський,
відомий спеціалісті і піонер у лікуванні афазії та амнезії,
психіатр, невролог, медіум…»
Відвезеш мене туди?
Зараз?
Зараз.
Вам свічку потримати?
Сідай.
Сподіваюся, це важливо. Мама розлютиться, як взнає, що я знову прогулюю.
Я заправлю і повернуся.
-Доброго дня. -Доброго.
Дев'яносто п'ятий, будь ласка.
Я бачила це місце у сні.
Не віриться, що це відбувається. Якась маячня.
А він, лікар, тобі все це дозволяє?
Мабуть, дуже тебе хоче.
Паті, вір мені.
Сьогодні я зустріла жінку, що була зі мною у «Другому шансі».
Вона теж втратила талант.
-Вона дала мені цю книжку. -Ну капець.
Ти таки гарно головою вдарилася.
Там могли лишитися мої друзі.
-Може Адам там. -Каро.
Ти шукаєш чувака, що тобі наснився, і якого крім тебе ніхто не бачив,
з іншим, реальним і прикольним чуваком, який від тебе шаліє.
Це не нормально.
Ти мене кликала, коли я була в комі.
Я йшла на твій голос.
Чого це ти, раптом, стала така раціональна?
Я за тебе хвилююся.
Те, що ти чула мій голос в комі,
не значить, що є якийсь паралельний світ.
«Місячне сяйво» Дебюссі.
-Ти ж мені це вмикала? -Так.
І що? Це твоя улюблена композиція. Ти знаєш її напам'ять.
Цікаво, чи пам'ятаєш, що я тобі зі шкільної програми читала.
«Сон літньої ночі».
Ходімо, дівчата.
Слухаю?
Доброго дня.
Ми студенти історичного факультету і дуже хотіли б оглянути маєток.
Ми багато про нього чули.
Це приватна власність, ми не проводимо турів.
Розумію, та ми приїхали з самого Катовіце.
Пустіть нас, будьте ласкаві.
Доброго дня.
-Доброго. -І вам.
Доброго дня.
Едита Танатовська.
Кароліна Вінярек.
-Патриція Вінярек. -І Янек Бжозовський.
Едита Танатовська.
Прошу.
Вибачайте за грубість,
та, самі бачите, у нас тут ремонт.
Тож справ у мене дай Боже.
Маєток побудований у першій половині 19-го сторіччя.
Хочемо повернути йому колишній вигляд.
Він вже 80 років стоїть без ремонту.
Ми збираємося відкрити тут пансіон.
Хочемо, щоб він нарешті почав окуповуватись.
Для мене і моєї донечки цей будинок точно завеликий.
Сюди, будь ласка.
Від початку 20-го сторіччя,
маєток належав родині мого колишнього чоловіка,
професора Танатовського.
Після розлучення він віддав його мені.
-А це правда, що у парку є могила? -Так.
Це могила спадкоємиці.
-Анєли Танатовської. -А не Аріели?
Анєли.
Звідси і назва маєтку – Анєлін.
Ми з чоловіком вирішили назвати так нашу доньку.
На її честь
А тут не було якогось шпиталю?
Ні, шпиталю тут наче ніколи не було.
Та чоловік привозив сюди пацієнтів на кілька днів,
тих, що страждали на втрату пам'яті.
-То тут жили пацієнти? -Інколи.
Та це було давно.
Чаю?
У вас гості?
Ми цю частину будинку здаємо під приватний дитсадок.
-Треба ж на щось жити. -Звісно.
Взагалі це чудове місце.
Їхнє мото: відкрити талант дитини у якнаймолодшому віці
і тоді його плекати.
Батьки приїжджають до них здалеку. Моя донька теж сюди ходить.
Але з нею нелегко.
А ось і вона.
Привіт, гарнюньо.
Вона з народження дуже замкнута.
А ще від батька успадкувала натуру анархістки.
А що з навушником? Вона недочуває?
Ні.
Інколи під час пообіднього сну вони їм щось вмикають.
Якісь сучасні методи стимуляції мозку.
Методом Томатіса?
Ні. Це щось інше.
Донька Танатовського теж була у моєму сні.
Я вже сподівався зітхнути з полегшенням.
А доведеться рекомендувати тобі мого професора.
-Він чудовий психіатр. -Ось і лікарський голос розуму повернувся.
А я думала ти норм.
У мене до тебе слабкість.
І сюди я приїхав, щоб переконати тебе, що ти помиляєшся.
Та твоє зречення реальності скидається на параноїдальну шизофренію.
А тобі це не здається дивним?
Я виходжу з коми, втрачаю талант, і те саме стається з Яніною Гасс.
А тут виявляється є кузня юних талантів, за яку платять багаті батьки.
Ти не казала, що маєш талант.
Я граю…
Тобто, грала на піаніно.
Вона імпровізувала на слух, писала музику.
Я її за це ненавиділа.
Забий.
А зараз я ледве ноти читаю.
Мені шкода.
Я не знав.
Але після травми так буває.
Травма може змусити мозок розірвати нейронні зв'язки,
які той вважає пов'язаними з випадком, щоб уникнути рецидиву.
Інколи спортсмени, хоча і здорові фізично, не здатні відновитися після травми.
Нещасний випадок був якось пов'язаний з твоїм талантом?
Ну…
я ж не з піаніно звалилася.
Звісно. Але ти пам'ятаєш, що робила, коли це сталося?
Мама везла тебе на прослуховування на шоу талантів.
Ти не хотіла їхати. Ви сперечалися.
Насправді перед нещасним випадком ти закинула репетиції.
Сварилася з мамою постійно.
От і відповідь.
Якщо ще захочеш потусити з божевільною…
але без всього цього братерства персня,
я б була не проти.
Я теж.
То…
я тобі подзвоню.
Гаразд.
Вітаємо, вітаємо, з поверненням тебе!
-Ви що, обкурені? -Ні, просто щасливі.
Хотіли навідати тебе вдома, та твоя мама сказала, що ти не в настрої.
Я навіть почала шукати нову клавішницю.
Сподіваюся, тебе від коми не поплавило.
Трохи.
Ходімо.
-На TikTok запостила? -Ясно.
Грандіозне повернення Керолайн!
Урок вокалу у аудиторії 4.
Я піду послухаю.
Не чекайте.
-Дивна якась. -Ага.
Гаразд, ходімо.
Адаме?
Привіт!
Я думала, що вже ніколи тебе не побачу.
Я так боялася, що вони щось тобі зробили.
Я не Адам.
Адаме, але ж…
Це ж я.
Юлька.
Кароліна.
Ксаверій.
Ти мене певно з кимось сплутала.
Бувай.
Він тебе справді не пам'ятає.
І ти теж краще його забудь.
Курва!
-Кароліно, у нас гостя. -Не зараз, мамо.
Мила.
Я хотіла тебе з деким познайомити. Вона психолог.
Я ходила до неї, поки ти була в комі.
Мені не потрібна допомога.
-Що сталося, те сталося. -Мила,
вона каже, що може допомогти тобі віднайти упевненість грати.
Доброго дня, Кароліно.
Я залишу вас самих.
Мила, буде краще, якщо ви поговорите наодинці. Я буду на кухні.
Дякую.
Казала ж, у нас багато спільного.
А тепер у нас є спільні вороги. Могутні вороги.
Адам мене не впізнав.
Чому Адам мене не впізнав.
Бо вони про це подбали.
Він не знає, що був у «Другому шансі». Його справжнє ім'я Ксаверій.
Він син Пйотра.
Чому ви обрали саме мене.
Бо ти особлива.
Але не єдина.
Таких програм у світі – кілька десятків.
Програм?
Яких програм? Чому?
Заради майбутнього. Це все робиться для світлого майбутнього.
Ви забрали мій талант заради світлого майбутнього?
Це ще не найвища ціна.
Звісно.
Шимон заплатив більшу.
Жоден досвід, навіть найгірший, не буває марним.
Я можу допомогти тобі повернути талант.
-Ви монстр. -Ні.
Я така ж амбітна, як і ти.
Іза, Павел, Мілена. Вони всі досі там, правда ж?
Напевно. Але я там більше не працюю.
І вони всі закінчать як Шимон?
Вам з Магдою вдалося втекти, бо ви боролися до кінця.
Ми маємо повернутися туди.
Ми маємо врятувати їх.
Я мушу повернутися, розумієш?
І ти мусиш мені допомогти.
Ти мені винна.
Звісно.
Я можу допомогти тобі звільнити друзів,
але…
Ти мусиш мені довіритися.
Ти мені довіришся?
Переклад субтитрів: Бурштина Терещенко