‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫- 10:15 -‬
‫- 12:37 -‬
‫קרולינה?‬
‫- 12:38 -‬
‫קרולינה?‬
‫שלום.‬
‫את שומעת אותי?‬
‫מצוין.‬
‫שמי אנדז'י ינושבסקי.‬
‫אני נוירולוג‬ ‫בבית החולים האוניברסיטאי בקטוביץ'.‬
‫בשבועות האחרונים אני טיפלתי בך.‬
‫את זוכרת מה קרה?‬
‫מים…‬
‫טבעתי.‬
‫לא.‬
‫היית מעורבת בתאונת דרכים קשה מאוד.‬
‫את יודעת כמה זמן היית בתרדמת?‬
‫במשך יותר מארבעה שבועות.‬
‫את זוכרת מה שמך?‬
‫קרולינה.‬
‫או…‬
‫יוליה.‬
‫או?‬
‫ד"ר מורולסקה קראה לי ככה.‬
‫אין מישהו בשם הזה שעובד בנוירולוגיה.‬
‫אתה מזהה אותה?‬ ‫לאימא שלך היה יותר מזל ממך.‬
‫אפשר?‬ ‫-עשר דקות.‬
‫אני כל כך שמחה, קרולינה.‬
‫יקירתי.‬
‫חשבתי שאת מתה.‬
‫חזרת אלינו.‬
‫ו… אדם?‬
‫מי?‬
‫אדם. איפה הוא?‬
‫אדם?‬
‫לא ידעתי שיש לך חבר.‬
‫אם הייתי יודעת, הייתי מודיעה לו.‬ ‫אני מצטערת. פשוט לא ידעתי.‬
‫את רואה אותה?‬
‫פטריציה? כן.‬
‫כן, זאת אחותך.‬
‫היא הייתה לידך כל הזמן הזה.‬
‫ניסיתי להניא אותה מזה, אבל לא הצלחתי.‬
‫היא המשיכה להבריז מבית הספר.‬ ‫היא בטח תצטרך להישאר כיתה.‬
‫את אמיתית.‬
‫לא. אני הרוח של אחותך‬ ‫מהסיוטים הכי גרועים שלך.‬
‫דוקטור!‬
‫יש לנו סיבה לדאוג?‬
‫הבדיקות שערכנו היום מראות שהכול בסדר.‬
‫והמורולסקה הזאת? קרולינה הזכירה אותה שוב.‬
‫היא באמת לא עובדת כאן?‬ ‫היא פסיכולוגית שמטפלת בשיכחון.‬
‫שאלתי בכל מחלקה ואת האחיות.‬
‫אין מורולסקה שעובדת בבית החולים שלנו.‬
‫היא הזכירה גם אדם אחד.‬
‫התקשרתי לכל חברותיה מבית הספר,‬ ‫אבל אף אחת לא זוכרת מישהו כזה.‬
‫אנחנו בטח יודעים מעט מדי‬ ‫על ילדינו המתבגרים.‬
‫יכול להיות שהיא חלמה את כל זה?‬
‫אני לא יכול לשלול את זה.‬ ‫לעיתים קרובות קורה‬
‫שאנשים שהתעוררו מתרדמת‬ ‫זוכרים את החלומות שלהם ‬
‫ומדברים עליהם.‬
‫עכשיו, הדבר החשוב ביותר עבור קרולינה‬ ‫הוא לנוח הרבה,‬
‫ולהרגיש בטוחה.‬
‫ואז כל זיכרונות החלום האלה ייעלמו במהרה.‬
‫סליחה, צריכים אותי.‬
‫תודה.‬ ‫-בבקשה.‬
‫פטי.‬
‫אימא.‬
‫קרולינה!‬
‫קרולינה.‬
‫אדם?‬
‫קרולינה!‬
‫רואה? הפסקת לקחת את התרופות שלך,‬ ‫וההזיות מתעצמות.‬
‫קרולינה! קומי.‬
‫את בסדר?‬
‫את שומעת אותי?‬
‫יאנק.‬
‫את זוכרת את שמי?‬
‫אני לא יודעת מאיפה, אבל…‬
‫הייתי באמבולנס שלקח אותך לבית החולים.‬
‫החזרתי אותך לחיים.‬
‫בואי נקום.‬
‫תני לי יד.‬
‫בסדר.‬
‫זה קרה אי פעם לפני התאונה?‬
‫לא.‬
‫לא נראה לי.‬
‫היה לי סיוט גדול.‬
‫זה בטח היה בגלל התרופות.‬
‫אבל זה אפשרי לחלום חלומות מציאותיים כאלה?‬
‫כשהתעוררתי מהתרדמת, ‬ ‫לא היה לי מושג איפה אני נמצאת.‬
‫החלומות שלי הרגישו אמיתיים יותר‬
‫מהמציאות עצמה.‬
‫ועל מה חלמת?‬
‫אם אספר לך, ‬ ‫מחר יעבירו אותי למחלקה הפסיכיאטרית.‬
‫לא, תפסיקי.‬
‫אני רופא.‬
‫טרי יחסית, אבל שמעתי מספיק.‬
‫חלמתי שאני נמצאת במרפאת שיכחון.‬
‫היא נוהלה על ידי ד"ר זופיה מורולסקה.‬
‫וחוץ ממני, היו הרבה מטופלים אחרים.‬
‫היו לי שם חברים.‬
‫אני זוכרת את השמות שלהם.‬
‫איזה, שימון,‬
‫פאוול, מילנה.‬
‫אדם.‬
‫הכול הרגיש כל כך…‬
‫מוחשי.‬
‫אתה חושב שאני משתגעת?‬ ‫-לא.‬
‫תראי, המוח הוא תעלומה גדולה.‬
‫בסדר.‬
‫תשתי, או שזה יתקרר.‬
‫פטריציה הביאה לכאן הכול.‬
‫ראש.‬
‫בסדר.‬
‫תני לי יד.‬
‫היא גילתה שמי שנמצא בתרדמת ‬ ‫יכול להרגיש את נוכחות יקיריו,‬
‫לשמוע את קולותיהם,‬ ‫או אפילו לתפוס את החפצים שמסביב.‬
‫אז היא הקריאה לך את הספרים האהובים עליך,‬
‫השמיעה את השירים האהובים עליך.‬
‫אבא מת כמה חודשים אחרי החופשה הזאת.‬
‫איך יכולתי לשכוח?‬
‫בואי נשכיב אותה לישון.‬
‫הינה. בואי, אהובה.‬
‫הינה.‬
‫בסדר.‬
‫את זוכרת את התאונה?‬
‫לא.‬
‫לא ממש.‬
‫היה חשוך.‬
‫היה גשם שוטף. עלינו על הכביש המהיר.‬
‫התווכחנו.‬
‫לא הגבתי בזמן.‬
‫אני ממש מצטערת על זה, קרולינה.‬ ‫ראיתי את הבחור במראה ברגע האחרון.‬
‫ניסיתי לעשות משהו, אבל הוא נהג כל כך מהר.‬
‫הוא פגע בנו בצד שלך.‬
‫הכול טוב.‬
‫באמת.‬
‫אני לא זוכרת כלום מזה.‬
‫ו…‬
‫לאן נסענו?‬
‫אימא לקחה אותך…‬ ‫-בואו לא ניזכר בסיוט הזה, בסדר?‬
‫אני רוצה לקחת את החפצים של איגנסי.‬ ‫-משתתפת בצערך.‬
‫הינה הם.‬
‫בבקשה תבדוק שהכול שם.‬
‫זה הכול.‬
‫בבקשה תחתום כאן.‬
‫כאן?‬ ‫-כן.‬
‫קרולינה.‬
‫אני מצטערת. אנחנו מכירים?‬
‫טוב, כן, היית בחדר עם הבן שלי, איגנסי.‬
‫היינו שם לעתים קרובות עם אחותך‬ ‫כדי לארח לכן חברה,‬
‫והתווכחנו אם להשמיע לך‬ ‫מוזיקה קלאסית או אלקטרונית.‬
‫הוא היה כזה ילד נפלא, בני.‬
‫נתראה אחר כך.‬
‫קרולינה?‬
‫שלום, אדוני.‬ ‫-שלום.‬
‫אנחנו מתחילים?‬
‫הוא באמת היה נפלא.‬
‫סלחו לי.‬
‫אתה יודע מה קרה לבנו של האיש הזה?‬
‫איגנסי?‬
‫הוא לא התעורר מהתרדמת.‬
‫אבל הוא היה מעורב בתאונה או…?‬ ‫-לא, מקרה חמור של דלקת המוח.‬
‫הוא איבד את הכוח להילחם בה.‬ ‫ואז הוא פיתח בצקת.‬
‫לא היה לו סיכוי.‬
‫אני מדליק את זה.‬
‫הכול בסדר?‬
‫יש לך כסף קטן?‬ ‫-יש לי כסף קטן.‬
‫זה אמור להיות פה.‬
‫בואי.‬
‫היי!‬
‫-חשבתי שכבר עזבת.‬
‫רוצה מסטיק?‬ ‫-לא, תודה.‬
‫ההפסד שלך. הם נהדרים לבלונים,‬ ‫אבל מאבדים את טעמם די מהר.‬
‫תקשיבי, אם תרצי לדבר…‬
‫פשוט עברת הרבה.‬
‫משפט פתיחה או הצעה בריאותית?‬ ‫-מה שתבחרי.‬
‫ועכשיו אני צריך לזוז.‬
‫בחייך, תפסיקי.‬
‫איך את עושה את זה? ‬ ‫גם בתרדמת בחורים מתחילים איתך.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫רוצה מסטיק?‬
‫לא, תודה.‬
‫"טורנדוט".‬
‫יאנינה הס.‬
‫זוכרת? לפני שלוש שנים ‬ ‫היינו ב"מאדאם באטרפליי" בוורשה.‬
‫ידעת שגם היא התעוררה עכשיו מתרדמת?‬
‫הייתה לה תאונת סקי איומה.‬
‫- יאנינה האס בקאמבק גדול -‬
‫- מ-16 באפריל‬ ‫בית האופרה קטוביץ' -‬
‫תודה.‬ ‫-תודה. ביי.‬
‫הכול בסדר עכשיו.‬
‫כן, אני יודעת.‬
‫הבנות ממש רצו לבקר אותך,‬ ‫אבל הרופאים לא נתנו להן.‬
‫היי, זיכרון.‬
‫היי.‬
‫המשכתי להאכיל אותו כשלא היית כאן.‬ ‫-רואים.‬
‫הוא ממש שמן.‬
‫אם את לא רוצה, את לא צריכה לנגן בכלל.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫כלומר, אני יודעת לנגן, לא?‬
‫או שזה היה גם חלק מהחלום?‬
‫את יודעת לנגן.‬ ‫הכישרון שלך הוא אחד למיליון.‬
‫אולי את צריכה קצת זמן כדי שהכול יתחבר.‬
‫כדי להיזכר.‬
‫כעסתי עליך כי לא רצית לנגן עם כישרון כזה.‬
‫כי תמיד עשית בעיות לאימא,‬ ‫שעברה כל כך הרבה גם ככה,‬
‫והשקיעה בך כל כך הרבה.‬
‫אז מפתיע אותי שאני אומרת את זה, אבל…‬
‫תניחי לזה.‬
‫תני לעצמך קצת זמן, זה ישתפר.‬
‫מה ישתפר? פטי.‬
‫אני לא יודעת לנגן.‬
‫מה אגיד לבנות?‬
‫איך אחזור לבית הספר?‬
‫חוץ מהפסנתר, אין לי כלום.‬
‫לא בטוח שאת לא יודעת לנגן.‬
‫אפשר להרגיש את זה.‬
‫הנגינה לא באה לי בטבעיות, היא מכנית.‬
‫שמעת את זה בעצמך.‬
‫משהו רע בטח קרה לי בתרדמת.‬
‫ינושבסקי אמר שהכול בסדר.‬ ‫-שום דבר לא בסדר.‬
‫אני לא יודעת מי אני.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫את אחותי האהובה.‬
‫בין אם יש לך כישרון או לא.‬
‫חלמתי שהם עשו לי משהו ב"הזדמנות שנייה".‬
‫את עדיין חושבת על זה?‬
‫אני לא יכולה לשכוח את זה.‬
‫אני לא רוצה.‬
‫אני יודעת איך זה יישמע.‬
‫אבל…‬
‫התאהבתי שם.‬
‫בטירוף.‬
‫לא.‬
‫לא!‬
‫לא.‬
‫קרולינה!‬
‫קרולינה, תעזרי לי!‬
‫כל מה שאני עושה זה לטובתך.‬
‫קרולינה!‬
‫- יאנינה האס -‬
‫- יאנינה הס תשחק את הנסיכה‬ ‫ב"טורנדוט" החדש -‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫אני רוצה לדבר עם גברת יאנינה הס.‬
‫עם מי יש לי העונג?‬ ‫-אני חברה שלה.‬
‫גברת הס נמצאת בחזרה. קבעת פגישה?‬
‫כן. יש לי משהו בשבילה.‬
‫אז בבקשה, תשאירי את זה כאן.‬
‫אבל הבטחתי לה שאמסור את זה באופן אישי.‬
‫לצערי, זה לא יהיה אפשרי,‬ ‫גברת הס לא אוהבת שמפריעים לה.‬
‫בסדר. אנסה שוב מאוחר יותר.‬
‫כן?‬
‫כן, כמובן.‬
‫מה קורה? את מזייפת.‬
‫אני יודעת.‬
‫אל תדאגי.‬
‫את צריכה קצת זמן.‬
‫אנחנו יודעים כבר הרבה זמן ‬ ‫שלחזור לעצמך זה לא כל כך קל. ‬
‫כן, נכון, אני יודעת.‬
‫רגע. חם כאן מדי. אתה מנגן מהר מדי.‬
‫חכה רגע.‬
‫מצטער.‬
‫אני זו שמצטערת.‬
‫בוא ננסה עוד פעם.‬ ‫-בסדר.‬
‫מגדה?‬
‫גברת הס.‬
‫אני יודעת למה את לא יכולה לשיר.‬
‫מי את?‬
‫גם אני הייתי בתרדמת.‬
‫ועכשיו אני לא יכולה לנגן בפסנתר,‬ ‫למרות שיכולתי קודם.‬
‫בבקשה, אל תפריעי לנו.‬ ‫-תוציא אותה מכאן.‬
‫את באמת לא זוכרת אותי?‬
‫בבקשה, תוציא אותה.‬
‫בבקשה, צאי מכאן.‬ ‫-היינו ב"הזדמנות שנייה" ביחד.‬
‫בבקשה, צאי מכאן.‬ ‫-מגדה.‬
‫בבקשה. צאי מכאן. את רואה ש…‬
‫מגדה.‬
‫בבקשה, צאי מכאן.‬
‫אני מצטערת.‬
‫הכול בסדר?‬
‫רק רגע.‬
‫חכי!‬
‫- "הזדמנות שנייה"‬ ‫זיגמנט טנטובסקי -‬
‫זו הפגישה האחרונה שלנו.‬
‫- אניאלין -‬
‫בהצלחה.‬ ‫-תודה.‬
‫הלו?‬
‫יש לך מכונית?‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫אתה חייב לעזור לי.‬
‫אני שמח שהתקשרת.‬
‫אבל אתה מבטיח שתתייחס אליי ברצינות?‬
‫אני צריכה להגיע לשם.‬
‫ככה נראתה "הזדמנות שנייה".‬ ‫שם הם החזיקו אותי.‬
‫החזיקו אותך?‬
‫כן, כשהייתי בתרדמת.‬
‫אבל כשהיית בתרדמת,‬ ‫היית בבית החולים, קרולינה.‬
‫יאנק, ביקשתי ממך משהו.‬
‫"ביתו של פרופ' טנטובסקי,‬ ‫שם הוא טיפל בחולים."‬
‫"זיגמונט טנטובסקי,‬
‫רופא מומחה מפורסם‬ ‫וחלוץ בטיפול בשתקת ובשיכחון,‬
‫פסיכיאטר, נוירולוג, מדיום…"‬
‫תיקח אותי לשם?‬
‫עכשיו?‬
‫עכשיו.‬
‫מה קורה? אתם צריכים מלווה?‬
‫היכנסי.‬
‫כדאי שזה יהיה חשוב. אם אימא תגלה‬ ‫שאני מבריזה מהלימודים, היא תכעס.‬
‫אמלא דלק ואחזור.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫תשעים וחמש, מכל מלא, בבקשה.‬
‫ראיתי את המקום הזה בחלום שלי.‬
‫אני לא מאמינה שזה קורה, זה מגוחך.‬
‫והוא, רופא, נותן לך לעשות את כל זה?‬
‫הוא בטח ממש חם עלייך.‬
‫פטי, תאמיני לי.‬
‫היום פגשתי אישה‬ ‫שהייתה איתי ב"הזדמנות שנייה"‬
‫וגם איבדה את הכישרון שלה.‬
‫היא נתנה לי את הספר הזה.‬ ‫-תהרגי אותי וזהו.‬
‫בטח נפגעת חזק בראש, מה?‬
‫החברים שלי אולי נמצאים שם.‬
‫אולי אדם שם.‬ ‫-קרו.‬
‫את מחפשת בחור שחלמת עליו,‬ ‫שאף אחד מלבדך לא ראה,‬
‫עם בחור אחר אמיתי ודי מגניב, שמשוגע עליך.‬
‫זה לא נורמלי.‬
‫קראת לי כשהייתי בתרדמת.‬
‫עקבתי אחרי הקול שלך.‬
‫למה פתאום נהיית כל כך הגיונית?‬
‫אני דואגת לך.‬
‫העובדה ששמעת את הקול שלי בתרדמת‬
‫לא אומרת שיש עולם מקביל כלשהו.‬
‫"קלייר דה לון" מאת דביסי.‬
‫זו היצירה שהשמעת לי?‬ ‫-כן.‬
‫אבל לא קשה להבין את זה.‬ ‫היצירה האהובה עליך, את מכירה אותה היטב.‬
‫אני תוהה אם את זוכרת‬ ‫אילו חומרי קריאה של בית הספר קראתי לך.‬
‫"חלום ליל אמצע קיץ."‬
‫קדימה, בנות.‬
‫כן?‬
‫שלום.‬
‫אנחנו סטודנטים להיסטוריה,‬ ‫וממש רצינו לראות את הארמון.‬
‫שמענו עליו הרבה.‬
‫זה נכס פרטי. הוא לא למבקרים.‬
‫אני יודעת, אבל הגענו עד לכאן מקטוביץ'.‬
‫בבקשה, תני לנו להיכנס.‬
‫שלום, גברתי.‬
‫שלום.‬ ‫-היי.‬
‫שלום.‬
‫אדיתה טנטובסקה.‬
‫קרולינה ויניירק.‬
‫פטריציה ויניירק.‬ ‫-יאנק ברזוזובסקי.‬
‫אדיתה טנטובסקה.‬
‫ברוכים הבאים.‬
‫אני מצטערת על הגסות,‬
‫אבל כפי שאתם רואים, אנחנו משפצים את המקום.‬
‫יש לי הרבה על הראש.‬
‫הארמון נבנה במחצית הראשונה של המאה ה-19.‬
‫אנחנו רוצים להחזיר לו את הדרו.‬
‫הוא לא שופץ כבר 80 שנה.‬
‫אנחנו מתכננים לפתוח כאן בית הארחה בקרוב.‬
‫אנחנו רוצים שהארמון יתחיל להיות רווחי.‬
‫הבית הזה גדול מדי‬ ‫רק בשבילי ובשביל בתי הקטנה.‬
‫מכאן, בבקשה.‬
‫מתחילת המאה ה-20,‬
‫הבית היה שייך למשפחתו של בעלי לשעבר,‬
‫פרופ' טנטובסקי.‬
‫כשהתגרשנו,‬ ‫הוא העביר לי את הבעלות.‬
‫זה נכון שיש קבר בפארק?‬ ‫-כן.‬
‫זה קבר של יורשת.‬
‫אניאלה טנטובסקה.‬ ‫-את מתכוונת לאריאלה?‬
‫אניאלה.‬
‫לכן שמו של הארמון הוא "אניאלין".‬
‫אני ובעלי החלטנו לקרוא לבתנו בשם הזה.‬
‫לזכרה.‬
‫היה פה פעם בית חולים?‬
‫לא, מעולם לא היה פה בית חולים.‬
‫בעלי הביא לכאן מטופלים לכמה ימים בכל פעם,‬
‫כאלה שסבלו מאובדן זיכרון.‬
‫אז גרו כאן מטופלים.‬ ‫-מדי פעם.‬
‫אבל זה היה מזמן.‬
‫תה?‬
‫יש לך אורחים?‬
‫אנחנו משכירים את החלק הזה של הבניין ‬ ‫לגן ילדים פרטי.‬
‫אנחנו צריכים להתפרנס איכשהו.‬ ‫-בטח.‬
‫וחוץ מזה, זה מקום נהדר.‬
‫הרעיון הוא לגלות כישרון אצל הילד בגיל צעיר‬
‫ולטפח אותו.‬
‫הורים מגיעים לכאן מרחוק.‬ ‫גם הבת שלי הולכת לשם.‬
‫אבל היא לא מקרה קל.‬
‫אה.‬
‫הינה היא.‬
‫שלום, יפהפייה.‬
‫היא מופנמת מאוד מאז שנולדה.‬
‫חוץ מזה, נראה לי שהיא קיבלה מאבא שלה‬ ‫אופי אנרכיסטי.‬
‫האוזנייה הזאת, היא כבדת שמיעה?‬ ‫-לא.‬
‫לפעמים בזמן השינה משמיעים להם משהו.‬
‫שיטות מודרניות לגירוי המוח.‬
‫הם משתמשים בשיטת טומטיס?‬
‫לא. זה משהו אחר.‬
‫גם הבת של טנטובסקי הייתה בחלום שלי.‬
‫חשבתי שאוכל לנשום לרווחה.‬
‫אבל עכשיו אני צריך להמליץ לך‬ ‫על אחד הפרופסורים שלי.‬
‫הוא פסיכיאטר נהדר.‬ ‫-קול ההיגיון הרפואי שלך חזר.‬
‫ואני חשבתי שאתה מגניב.‬
‫יש לי חולשה אלייך.‬
‫באתי לכאן מתוך דאגה,‬ ‫כדי להוכיח לך שאת טועה.‬
‫אבל האופן שבו את חופרת עמוק יותר,‬ ‫נראה כמו סכיזופרניה פרנואידית.‬
‫אבל זה לא נראה לך מוזר?‬
‫אני מתעוררת מתרדמת, מאבדת את הכישרון שלי,‬ ‫ואותו דבר קורה ליאנינה הס?‬
‫וכאן יש לנו יצירת כישרונות צעירים‬ ‫שמשולמת על ידי הוריהם העשירים.‬
‫לא אמרת שיש לך כישרון.‬
‫אני מנגנת…‬
‫בעצם, הייתי מנגנת בפסנתר.‬
‫היא יכולה לאלתר לפי שמיעה, להלחין.‬
‫שנאתי אותה בגלל זה.‬
‫זה בסדר.‬
‫עכשיו אני בקושי קוראת תווים.‬
‫אני מצטער.‬
‫לא היה לי מושג.‬
‫אבל זה יכול לקרות אחרי פציעות, מבינה?‬
‫אחרי טראומה, המוח יכול למחוק קשרים עצביים‬
‫שהוא מחשיב כקשורים לתאונה,‬ ‫כדי למנוע את חזרתה.‬
‫לפעמים ספורטאים, למרות שהם בכושר גופני,‬
‫לא מתאוששים מהפציעה שלהם.‬
‫האם התאונה שלך‬ ‫הייתה קשורה איכשהו לכישרון שלך?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫זה לא שנפלתי מפסנתר.‬
‫אני יודע, אבל את זוכרת לאן נסעת כשזה קרה?‬
‫אימא לקחה אותך לאודישן לתוכנית כישרונות.‬
‫לא רצית ללכת. התווכחתן.‬
‫בעצם, לפני התאונה הפסקת להתאמן.‬
‫התווכחת עם אימא על הכול.‬
‫הינה התשובה שלך.‬
‫אם אתה רוצה להיפגש שוב עם משוגעת…‬
‫אבל בלי "אחוות הטבעת",‬
‫אני אשמח.‬
‫אז גם אני.‬
‫אז,‬
‫אני אתקשר אלייך.‬
‫בסדר.‬
‫ברוכה הבאה, ברוך שובך‬
‫ברוכה הבאה, ברוך שובך!‬
‫אתן מסטולות?‬ ‫-לא, רק שמחות.‬
‫רצינו לבקר אותך בבית,‬ ‫אבל אימא שלך אמרה שאת לא רוצה.‬
‫אפילו התחלתי לחפש נגני פסנתר חדשים.‬
‫אני מקווה שכל עניין התרדמת לא דפק אותך.‬
‫הוא כן.‬
‫בואו נזוז.‬
‫שמת את זה על טיק-טוק?‬ ‫-כאילו, דה.‬
‫הקאמבק הגדול של קרולינה.‬
‫שיעורי פיתוח הקול הם בחדר ארבע.‬
‫אני הולכת להקשיב.‬
‫אל תחכו.‬
‫היא מתנהגת מוזר.‬ ‫-כן.‬
‫בסדר, בואו נלך.‬
‫אדם?‬
‫היי!‬
‫חשבתי שלעולם לא אראה אותך שוב.‬
‫אלוהים, דאגתי שהם עשו לך משהו.‬
‫לא קוראים לי אדם.‬
‫אדם, אבל, כלומר…‬
‫זו אני.‬
‫יוליה.‬
‫קרולינה.‬
‫קסאוורי.‬
‫בלבלת אותי עם מישהו אחר.‬
‫להתראות.‬
‫הוא באמת לא זוכר אותך.‬
‫וכדאי שגם תשכחי אותו.‬
‫פאק!‬
‫קרולינה, יש לנו אורחת.‬ ‫-לא עכשיו, אימא.‬
‫מותק.‬
‫רציתי להכיר לך מישהי. היא פסיכולוגית.‬
‫ביקרתי אותה כשהיית בתרדמת.‬
‫אני לא זקוקה לעזרה.‬
‫את הנעשה אין להשיב.‬ ‫-מתוקה.‬
‫היא תוכל לעזור לך‬ ‫להחזיר את הביטחון שלך בנגינה.‬
‫שלום, קרולינה.‬
‫אשאיר אתכן לבד.‬
‫מותק, עדיף שתדברו בפרטיות.‬ ‫אני אהיה במטבח.‬
‫תודה.‬
‫אמרתי לך שיש לנו הרבה במשותף.‬
‫ועכשיו יש לנו אויבים משותפים,‬ ‫בעלי כוח רב מאוד.‬
‫אדם לא זיהה אותי.‬
‫למה אדם לא זיהה אותי?‬
‫הם דאגו שהוא לא יזכור.‬
‫הוא לא יודע שהוא היה ב"הזדמנות שנייה".‬ ‫ שמו האמיתי הוא קסאוורי,‬
‫והוא בנו של פיוטר.‬
‫למה בחרת בי במיוחד?‬
‫כי את מיוחדת.‬
‫אבל לא היחידה.‬
‫יש תוכניות אחרות כאלה בעולם… כמה עשרות.‬
‫תוכניות?‬
‫אילו תוכניות? למה?‬
‫למען העתיד. הכול נעשה למחר טוב יותר.‬
‫למען העתיד לקחת את הכישרון שלי?‬
‫זה לא המחיר הכי גבוה שיש.‬
‫נכון.‬
‫שימון שילם מחיר גבוה יותר.‬
‫שום ניסיון, אפילו הגרוע ביותר, לא מבוזבז.‬
‫אני יכולה לעזור לך לקבל את הכישרון בחזרה.‬
‫את מפלצת.‬ ‫-לא.‬
‫אני שאפתנית בדיוק כמוך.‬
‫איזה, פאוול, מילנה. הם עדיין שם, נכון?‬
‫כנראה שכן, אבל אני כבר לא עובדת שם.‬
‫והם יגמרו כמו שימון?‬
‫את ומגדה הצלחתן לברוח כי נלחמתן עד הסוף.‬
‫אנחנו חייבות לחזור לשם.‬
‫אנחנו חייבות להוציא אותם משם.‬
‫אני צריכה לחזור לשם. את מבינה?‬
‫ואת חייבת לעזור לי.‬
‫את חייבת לי את זה.‬
‫כמובן.‬
‫אני יכולה לעזור לך לשחרר את החברים שלך,‬
‫אבל…‬
‫את צריכה לסמוך עליי.‬
‫את מוכנה לסמוך עליי?‬
‫תרגום כתוביות: הדס הורנשטיין‬