SERIÁL NETFLIX
Karolino?
Dobrý den.
Slyšíš mě?
Výborně.
Jsem Andrzej Januszewski
a dělám neurologa tady v univerzitní nemocnici Katovice.
Posledních pár týdnů jsem se o tebe staral.
Pamatuješ si, co se stalo?
Voda…
topila jsem se.
Ne.
Měla jsi velice vážnou autonehodu.
Víš, jak dlouho jsi byla v kómatu?
Přes čtyři týdny.
Pamatuješ si své jméno?
Karolina.
Nebo…
Julka.
Nebo?
Tak mi říkala doktorka Morulská.
Na neurologii nikdo s takovým jménem není.
Poznáváš ji? Tvoje máma měla víc štěstí než ty.
- Můžu? - Deset minut.
Mám takovou radost, Karolinko.
Zlatíčko moje.
Já myslela, že nežiješ.
Vrátila ses k nám.
A co Adam?
Kdo?
Adam. Kde je?
Adam?
Já nevěděla, že máš chlapce.
Kdybych to věděla, řeknu mu. Promiň, nevěděla jsem to.
Ty ji vidíš?
Patrycju? Jo.
To je tvoje sestra.
Celou dobu byla tady u tebe.
Já jí to rozmlouvala, ale nešlo to.
Pořád tady byla místo školy. Asi bude muset opakovat ročník.
Jsi skutečná.
Ne. Jsem duch tvojí sestry z tvých nočních můr.
Pane doktore!
Nemáme mít obavy?
Podle výsledků dnešních testů je všechno v pořádku.
A co ta Morulská? Karolina o ní zase mluvila.
Opravdu tady nepracuje? Prý je psycholožka a léčí amnézii.
Ptal jsem se na všech odděleních a sester.
Žádná Morulská v naší nemocnici nepracuje.
Taky zmínila Adama.
Volala jsem všem jejím kamarádkám, ale žádná ho nezná.
Asi o našich náctiletých dětech moc nevíme.
Mohlo se jí to všechno zdát?
To nevylučuji. Často se stává,
že po probuzení z kómatu si lidé své sny pamatují a mluví o nich.
Teď je nejdůležitější, aby Karolina hodně odpočívala
a cítila se bezpečně.
Pak všechny ty vysněné vzpomínky rychle zmizí.
Promiňte, ale musím běžet.
- Děkuju. - Prosím.
Pati.
Mami.
Karolino!
Karolino.
Adame?
Karolino!
Vidíš? Přestalas brát léky a ty halucinace se zhoršily.
Karolino. Vzbuď se.
Jsi v pořádku?
Slyšíš mě?
Janku.
Pamatuješ si mý jméno?
Nevím odkud, ale…
Byl jsem s tebou v sanitce cestou do nemocnice.
Oživoval jsem tě.
Zkusíme vstát?
Dej mi ruku.
Tak jo.
Stávalo se ti to i před nehodou?
Nevím.
Myslím, že ne.
Měla jsem hroznou noční můru.
To bude těmi léky.
Ale je možný mít až tak realistický sny?
Když jsem se probudila z kómatu, netušila jsem, kde jsem.
Sny mi připadaly skutečnější
než realita.
A o čem se ti zdálo?
Když ti to povím, zítra budu na psychiatrii.
Ale nech toho.
Jsem doktor.
Sice to nedělám dlouho, ale už jsem toho slyšel dost.
Zdálo se mi, že jsem na klinice pro léčbu amnézie.
Vedla ji doktorka Zofia Morulská.
A byla tam se mnou spousta dalších pacientů.
Měla jsem tam kamarády.
Pamatuju si jejich jména.
Izka, Szymon,
Paweł, Milena.
Adam.
Všechno to bylo takový…
hmatatelný.
Máš mě za blázna?
Ne.
Víš, mozek je velká záhada.
No jo.
Vypij to, než to vystydne.
To Patrycja to všechno přinesla.
Hlavu.
Tak.
Dej mi ruku.
Zjistila, že člověk v kómatu může vnímat přítomnost svých blízkých,
slyšet jejich hlasy, dokonce i vnímat okolní předměty.
Tak ti četla tvé oblíbené knihy,
pouštěla hudbu.
Táta umřel pár měsíců po tý dovolený.
Jak jsem to mohla zapomenout?
Necháme ji spát.
No jo. Pojď, sluníčko.
Tak.
Dobře.
Pamatuješ si tu nehodu?
Ne. Moc ne.
Byla tma.
Hrozně pršelo. Vjížděly jsme na dálnici.
Hádaly jsme se.
Nestihla jsem zareagovat.
Moc se ti za to omlouvám, Karolino. Uviděla jsem ho na poslední chvíli.
Snažila jsem se něco udělat, ale jel hrozně rychle.
Narazil do nás z tvojí strany.
To nic.
Ale vážně.
Nic si z toho nepamatuju.
A…
kam jsme to tehdy jely?
Máma tě vezla…
Už se k tomu nevracejme.
- Jdu si pro Ignacyho věci. - Upřímnou soustrast.
Prosím.
Zkontrolujte, jestli je tam vše.
Všechno.
Poprosím o podpis.
- Tady? - Ano.
Karolino.
Promiňte. My se známe?
No, ano, byla jsi na stejném pokoji jako můj syn Ignacy.
S tvou sestrou jsme vám často dělali společnost
a řešili jsme, jestli pustit klasickou, nebo elektronickou hudbu.
Můj syn byl skvělej kluk.
Tak zatím.
Karolino?
- Dobrý den, pane. - Dobrý.
Tak co, začneme?
Byl moc fajn.
Pardon.
Nevíte, co se stalo se synem toho pána?
Ignacym?
Neprobral se z kómatu.
- Ale to měl nějakou nehodu nebo… - Ne, měl vážný zánět mozku.
Už neměl sílu bojovat. Pak se mu udělal otok.
Neměl žádnou šanci.
Teď to zapnu.
Všechno v pořádku?
- Takže máš nějaký drobný. - Mám drobný.
Někde to tu mám.
Pojď.
Hej.
- Ahoj. - Já myslel, že už jsi pryč.
- Chceš žvejku? - Ne, díky.
Tvoje smůla. Jsou skvělý na bubliny, ale rychle ztrácí chuť.
Hele, kdyby sis někdy chtěla promluvit…
Kdo ví, jak ti po tom všem bude.
Balíš mě, nebo nabízíš zdravotní služby?
Jak je libo.
A teď už musím běžet.
Ale přestaň.
Jak to, že po tobě jedou, i když jsi v kómatu?
Nevím.
Nechceš žvejku?
Ne, díky.
Turandot.
Janina Hassová.
Pamatuješ, jak jsme byly na Madame Butterfly, ve Varšavě?
A víš, že se taky nedávno probrala z kómatu?
Měla strašnou nehodu při lyžování.
VELKÝ COMEBACK JANINY HASSOVÉ
OD 16. DUBNA V KATOVICKÉ OPEŘE
Děkuju.
Díky, nashle.
To nic, všechno je v pořádku.
Jo, já vím.
Holky za tebou moc chtěly přijít, ale doktoři to nedovolili.
Nazdar, Paměti.
Ahoj.
- Krmila jsem ho, když jsi byla pryč. - To vidím.
Hrozně ztloustnul.
Jestli nechceš, nemusíš hrát vůbec.
O čem to mluvíš?
Přece umím hrát, nebo ne?
Nebo se mi to taky jen zdálo?
Umíš. Máš talent jako jedna z milionu.
Možná prostě potřebuješ čas, aby si všechno sedlo.
Aby sis vzpomněla.
Zlobila jsem se na tebe, že máš takovej talent, a nechceš hrát.
Že mámě děláš takový problémy, i když to měla tak těžký.
A tolik do tebe investovala.
Takže se sama divím, že to teď říkám, ale…
nech to být.
Dej si čas, všechno se zlepší.
Co se zlepší? Pati…
Já neumím hrát.
Co řeknu holkám?
Jak se mám vrátit do školy?
Mimo piana nic nemám.
Nevíš, jestli neumíš hrát.
Cítím to.
Hraní už pro mě není přirozený. Je to mechanický.
Sama jsi to slyšela.
Během toho kómatu se mi muselo něco stát.
- Januszewski říkal, že je to dobrý. - Nic není dobrý.
Nevím, kým jsem.
Co to povídáš?
Jsi moje milovaná sestra.
Ať už s talentem, nebo bez.
Zdálo se mi, že mi v tý Druhý šanci něco udělali.
Pořád na to myslíš?
Nemůžu na to zapomenout.
Nechci.
Vím, jak to bude znít.
Ale…
já se tam zamilovala.
Úplně šíleně.
Ne.
Karolino.
Karolino!
Karolino, pomoz mi!
Všechno to dělám pro tvoje dobro.
Karolino!
JANINA HASSOVÁ
JANINA HASSOVÁ JAKO PRINCEZNA V NOVÉ VERZI TURANDOTA
- Dobrý den. - Dobrý den.
Chci mluvit s paní Hassovou.
A vy jste?
Jsem její kamarádka.
Paní Hassová má zkoušku. Máte domluvenou schůzku?
Ano. Něco jí nesu.
Tak to prosím nechte tady.
Ale já slíbila, že jí to předám osobně.
To bohužel nejde. Paní Hassová nemá ráda, když ji někdo vyrušuje.
No dobře. Zkusím to někdy jindy.
Ano?
Ano, jistě.
Co se děje?
Bylo to falešné.
Já vím.
Žádný strach. Chce to čas.
Dávno víme, že návrat do formy není snadný.
Ano, já vím.
Počkej, počkej. Je tu moc horko a ty hraješ hrozně rychle.
No počkej chvíli.
Promiň.
Ale ne, to já se omlouvám. Zkusíme to znovu.
Dobře.
Magdo?
Paní Hassová.
Vím, proč vám zpívání nejde.
Co jste zač?
Taky jsem byla v kómatu.
A teď mi nejde hrát na piano, i když předtím jsem to uměla.
Nerušte nás, prosím.
Ať jde pryč.
Opravdu si mě nepamatuješ?
Ať jde pryč.
- Tak běžte. - Byly jsme v Druhé šanci.
- Běžte, prosím. - Magdo.
Běžte, prosím vás. Vždyť vidíte, že…
Magdo.
Odejděte, prosím.
Omlouvám se.
Všechno v pořádku?
Počkej.
Počkej!
DRUHÁ ŠANCE ZYGMUNT TANATOWSKI
Dnes to bude naposledy.
- Hodně štěstí. - Díky.
Haló?
Máš auto?
- Čau. - Čau.
Musíš mi pomoct.
Jsem rád, žes zavolala.
Ale slíbíš mi, že mě budeš brát vážně?
Musím se dostat sem.
Takhle vypadala Druhá šance. Tam mě drželi.
Drželi?
Když jsem byla v kómatu.
Ale když jsi byla v kómatu, ležela jsi v nemocnici, Karolino.
Janku, o něco jsem tě prosila.
„Sídlo profesora Tanatowskiho, ve kterém léčil pacienty.“
„Zygmunt Tanatowski,
renomovaný odborník a průkopník v léčbě afázie a amnézie,
psychiatr, neurolog, médium.“
Vezmeš mě tam?
Teď?
Teď.
Copak? Potřebujete garde?
Nastup si.
Ať je to důležitý. Když máma zjistí, že nejsem ve škole, bude šílet.
Jen natankuju.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Devadesát pět, plnou, prosím.
Tohle místo jsem viděla ve snu.
Nemůžu tomu uvěřit, je to absurdní.
A on, doktor, tě v tom podporuje? Ten tě fakt chce ojet.
Pati, věř mi.
Dneska jsem potkala ženu, která se mnou byla v Druhý šanci
a taky ztratila talent.
- To od ní mám tu knihu. - Mě klepne.
To byla pořádná rána do hlavy, co?
Můžou tam být moji kamarádi. Může tam být Adam.
Karo! Hledáš nějakýho vysněnýho kluka, kterýho kromě tebe nikdo neviděl,
s opravdovým a fajn klukem, co je do tebe blázen. To není normální.
To tys na mě volala, když jsem byla v kómatu.
Šla jsem za tvým hlasem.
Odkdy jsi tak hrozně racionální?
Mám o tebe strach.
To, žes v kómatu slyšela můj hlas, neznamená, že existuje paralelní svět.
„Clair de Lune“ od Debussyho.
Tu skladbu jsi mi pouštěla?
Jo, tu.
Ale to není žádnej div. Je tvoje oblíbená, znáš ji zpaměti.
Spíš řekni, co z mý povinný četby jsem ti četla.
Sen noci svatojánské.
Tak prosím, dámy.
Poslouchám.
Dobrý den.
Jsme studenti historie a chtěli jsme se podívat na tu stavbu.
Moc jsme o ní slyšeli.
Tohle je soukromý majetek. Prohlídky neděláme.
Já vím. Ale přijeli jsme až z Katovic.
Pusťte nás, prosím.
Dobrý den, paní.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Dobrý den.
Edyta Tanatowská.
Karolina Winiarková.
- Patrycja Winiarková. - A Janek Brzozowski.
Edyta Tanatowská.
Tak prosím.
Promiňte, že jsem nebyla vstřícná, ale jak vidíte, renovujeme.
Je toho teď na mě hodně.
Postavili to tu v první polovině devatenáctého století.
Chceme obnovit zašlou slávu.
Už 80 let se tu nerenovovalo.
Máme v plánu tu otevřít penzion.
Chceme, aby si to na sebe vydělalo.
Takový dům jen pro mě a dcerku je prostě moc.
Tudy, prosím.
Od začátku 20. století sídlo patřilo rodině mého bývalého muže.
Profesora Tanatowskiho.
Při rozvodu to přepsal na mě.
Je pravda, že je v parku hrob?
Ano.
Je to hrob dědičky.
- Aniely Tanatowské. - Nemyslíte Ariely?
Aniely.
Odtud pochází název sídla, Anielin.
S manželem jsme tak pojmenovali dcerku.
Na její počest.
Nebyla tady někdy nemocnice?
Ne, co vím, nemocnice tu nikdy nebyla.
Ale můj manžel tu občas měl na několik dní pacienty
trpící ztrátou paměti.
Takže tu pacienti bydleli.
Občas.
Ale to už je dávno.
Dáte si čaj?
Vy máte hosty?
Tamtu část pronajímáme soukromé školce.
Z něčeho žít musíme.
Jasně.
Navíc jsou tam skvělí.
Jde o to, co nejdříve u dětí objevit jejich talent
a pak ho rozvíjet.
Rodiče sem jezdí zdaleka. I moje dcerka tam chodí.
Ale s ní to není snadné.
To je ona.
Ahoj, fešando.
Už od narození je uzavřená do sebe.
Navíc má po otci takovou anarchistickou povahu.
Ta sluchátka má, že špatně slyší?
Ne.
Během spánku jim občas něco pouští.
Moderní metody stimulace mozku.
Metodou Tomatis?
Ne, tohle je něco jiného.
Ta Tanatowskiho dcera byla v mým snu taky.
A já myslel, že si oddychnu úlevou.
Ale teď ti musím doporučit profesora ze studií.
- Je to skvělej psychiatr. - Vrátil se tvůj rozumný pohled lékaře.
A já myslela, že jsi fajn.
Mám pro tebe slabost.
Vzal jsem tě sem, abys viděla, že nemáš pravdu.
Ale ty se do toho noříš hlouběji. To vypadá na paranoidní schizofrenii.
Ale vám to nepřijde divný?
Že se probudím z kómatu, přijdu o talent a Janině Hassové se děje to samý?
A tady máme líheň talentů, za kterou platí jejich bohatý rodiče.
Neříkalas, že máš nějakej talent.
Hraju…
Teda hrála jsem na piano.
Umí improvizovat z odposlechu, komponovat.
Já ji za to nesnášela.
V klidu.
Teď sotva přečtu noty.
To mě mrzí.
Netušil jsem to.
Ale to se po úraze může stát, víš?
Po traumatu může mozek odstranit nervové spoje,
které souvisely s tou nehodou, aby se už neopakovala.
Sportovci se po úraze občas nevrátí do formy, i když jsou jinak v pořádku.
Souvisela ta tvoje nehoda nějak s tvým talentem?
Jak by to…
Z piana jsem nespadla.
Já vím. Ale nepamatuješ si, kam jsi jela, když se to stalo?
Máma tě vezla na konkurz do talentový soutěže.
Tys tam nechtěla. Pohádaly jste se.
Vlastně už nějakou dobu před nehodou jsi přestala cvičit.
Pořád jste se s mámou hádaly.
Tady máš odpověď.
Kdyby ses ještě někdy chtěl vidět s bláznem,
ale bez společenstva prstenu,
tak já bych byla pro.
Já jsem taky pro.
Tak já ti zavolám.
Tak jo.
Vítáme, my tě vítáme.
Vítáme tě zpátky!
- Vy jste zhulený? - Ne, jen nadšený.
Chtěly jsme k tobě domů, ale tvoje máma nám to vymluvila.
Už jsem i hledala novou klávesistku.
Doufám, že tě to kóma nezmršilo.
No, zmršilo.
Pojďme.
- Dalas to na TikTok? - Ne asi.
Karolinin velkej comeback.
Karuško, zpěv máme ve čtyřce.
Jen si to zajdu poslechnout.
Nečekejte.
- Chová se divně. - Jo.
Tak pojďme.
Adame.
Ahoj.
Myslela jsem, že už tě nikdy neuvidím.
Bože, bála jsem se, že ti něco udělali.
Já se nejmenuju Adam.
Adame, ale…
To jsem já.
Julka.
Karolina.
Ksawery.
S někým sis mě spletla.
Měj se.
Opravdu si tě nepamatuje.
A ty na něj taky radši zapomeň.
Do prdele!
- Karolino, máme návštěvu. - Teď ne, mami.
Zlatíčko.
Chtěla jsem ti někoho představit. Je to psycholožka.
Chodila jsem k ní během tvého kómatu.
Já pomoc nepotřebuju.
Co se stalo, stalo se.
Drahoušku.
Prý ti může pomoct najít sebedůvěru při hraní.
Dobrý den, Karolino.
Nechám vás tu.
Zlatíčko, bude lepší, když si promluvíte samy. Budu v kuchyni.
Děkuji.
Řekla jsem, že máme hodně společného. Teď máme i společné nepřátele, a to mocné.
Adam mě nepoznal.
Proč mě Adam nepoznal?
Zařídili, aby si tě nepamatoval.
Ani neví, že ve Druhé šanci byl. Jeho pravé jméno je Ksawery
a je to Piotrův syn.
Proč jste si vybrali právě mě?
Protože jsi výjimečná.
Ale nejsi jediná.
Takových programů je na světě několik desítek.
Programů?
Jakých programů? K čemu?
Kvůli budoucnosti. Všechno se to dělá pro lepší zítřky.
Kvůli budoucnosti jste mi sebrali talent?
To není nejvyšší cena.
To jo.
Szymon zaplatil vyšší.
Žádný zážitek, ani ten nejhorší, není zbytečný.
Můžu ti pomoct získat tvůj talent zpět.
- Vy jste zrůda. - Ne.
Jsem jen stejně ambiciózní jako ty.
Iza, Paweł, Milena. Oni tam ještě pořád jsou, že jo?
Asi ano, ale já už tam nepracuju.
A skončí stejně jako Szymon?
Ty a Magda jste unikly, protože jste bojovaly až do konce.
Musíme se tam vrátit.
Musíme je odtamtud dostat.
Já se tam musím vrátit. Rozumíš?
A ty mi musíš pomoct.
To mi dlužíš.
No jistě.
Můžu ti pomoct osvobodit tvé přátele,
ale…
musíš mi věřit.
Věříš mi?
Překlad titulků: Vojtěch Ulrich