Душо. Молим те не пуши. Уништиће ти непце.
Онда ће моје непце умрети срећно.
Марго, ово вечерас биће екстра.
Профили укуса, све је супер деликатно.
Када пушиш, уништаваш своју способност
дивљења. -Ма, дај!
Молим те.
У реду. Исусе.
Хвала.
Хвала богу.
Хоће ли стати сви?
Да, лако. Укупно дванаест госта.
По ноћи? Колико зарађују?
1.250 долара по човеку. Ето колико.
Шалиш се, зар не?
Шта, једемо ли ролекс?
Немојмо ово упропастити причом о цени.
Препусти се. Нека буде магично.
Твој је новац.
Није лоше! -Хвала, човече. -Заслужујеш ово, лепи.
Знате ли коме ће се ово свидети? Бети!
То је само "јебите се" ви из рачуноводства.
Ово није чак ни вечера за клијенте.
Јеботе. Ми смо кретени.
Сјајно. Дегустација снаге.
Опиће их забава.
Здраво, момци. -Бродом.
Јеботе.
Свеца му.
Лилијан Блум. Боже.
Ко је Лилијан Блум?
Критичар хране за "Савор".
Она је открила Словика.
Званично је. Вечерас ће бити лудило.
Сви се укрцајте за Хоторн!
Хоторн! Сви на брод!
Даме и господо, раскомотите се
за наше кратко путовање до острва Хоторн.
Хвала вам. -Ехеј!
И доста, драги моји! Надајмо се да може пловити.
Да, господине.
Шале о броду. -Да, да. -Брод, да.
На броду смо. -Да. На броду смо.
Имамо познату особу на броду.
Ту је позната особа. -Једва да је познат. Није 1998.
Боже. Погледај. -Зар не би требало да ме покриваш?
Онда се побрини да ми људи не сметају. -Обоје знамо да ти то није сметало.
Гледала сам све његове филмове кад сам била клинка. -Очито је велики гурман.
Мисли да јесте. -Шеф кухиње Словик жели да вам пожели добродошлицу
са сировом локалном остригом у емулзији мињонета
с прстастом лиметом и листом остриге. Уживајте.
Дивно. Хвала. -Хвала.
То је један од његових класика.
Лимунски бисери су направљени од алгината.
Алгинат, као...
Као алга. Дај, бре. -Да.
Жабокречина. -Није...
Укусно.
Боже.
Невероватно.
Невероватно добро.
Добро је. Ја више волим само остригу.
Волим остриге. -Не. То је балансирање производа.
Потребан ти је осећај мињонета у устима.
Молим те не говори "осећај у устима". -Прекасно. Осећај у устима.
Здраво.
Хвала. -Исусе, ово је као матура.
Да? Никад нисам ишао на матурско.
Стварно? Зашто ниси?
Јер ниједна од кул девојака као што си ти није рекла, "Да."
Сирота душа.
Нек се јебу те кучке.
Брајс. -Добро дошли.
Добро дошли, г. Лоример.
Здраво. -Здраво. Добро вече. -Фелисити Лин.
И Дамијен Гарсија. -И г. Џорџ Дијаз.
Г. Дијаз. Добро дошли. -Дала си им моје право име?
Наравно. -А папараци? -Задовољство је угостити вас.
Папараци? На острву смо. Наравно да сам им дала. -Добродошли на Хоторн.
Здраво. -Г. Ледфорд и гђица Вестервелт?
Не.
Извините, не. То је било...
То није госпођица... Искрсло јој је нешто, па гђица Вестервелт није могла...
Ово је госпођица... -Ја сам Марго.
Здраво. Драго ми је.
Марго. Добро дошли.
Потрудићемо се да ваше вече учинимо што пријатнијим.
Хвала. -Овуда.
Хвала.
Боже. Јако ми је жао.
То је било стварно неугодно. Извини. То није било... -Не, не. Нема везе.
Не брини за то.
Извињавам се.
Господине Либрант. Госпођо Либрант. Добродошли.
Идемо право у ресторан, ако немате ништа против.
Ишли смо у обилазак много пута. -Да, тако је.
Моји цењени гости могу да наставе разговор овуда.
Хвала вам. Молим вас пратите ме.
На чему сада радите? -Хвала на питању.
Видиш, људи ме још увек препознају.
Прелазим у презентерску фазу своје каријере.
Острво Хоторн обухвата 12 хектара шуме и пашњака.
Имамо богатство мора које нас окружује. -Тако је.
Тамо, управо сада, скупљамо шкољке капице. Вечерас ћете их јести.
Не, бежи бре. Срање! -Да.
Потруди се, друже!
Умиремо од глади!
Боже.
Свиђа ми се помисао да је ово нека врста биома кулинарских идеја.
Да. Функционише као епикурејски салон.
Не, мислим да ми се више свиђа биом.
Биом је бољи. Да, да. Мислим, то је... Да.
Стигли смо до базног кампа планине Срања.
Ово је лудо.
Превео: Бамбула
Помириши ово.
Бићемо гладни.
Да, ја сам велики срамотни гурман.
Волим ове ствари.
И ја сам близак, лични пријатељ са шефом кухиње.
Добро, фрајеру. -Наша пушница је у нордијској традицији.
Користимо само месо млечних крава
које држимо невероватних 152 дана да бисмо опустили протеинске нити.
То. -Можемо ли ући овде?
Читао сам о овоме на интернету. -Да? Могу ли да погледам?
Корејски роштиљ. -Да. Али молим вас, не дирајте наше протеине.
Нису још сазрели. -Шта се дешава ако га послужите 153. дана?
Да ли настаје пакао, или...
Претпостављам да би бактерије ушле
у крвоток конзумента и прошириле се у њихове кичмене мембране
након чега би он или она онемоћали
и убрзо након тога умрли.
Да, настао би пакао.
Добро је што смо професионалци, зар не?
Волео бих да радим за њу. -Да. -Кул.
Овде живимо.
Стварно? Живите овде? Сви ви?
Сви ми. Осим шефа кухиње.
Да, па...
Колективни дух. Зар не?
Не, г. Фелдман. Много више од тога.
Овде, ми смо породица.
Сваки дан почиње у 6:00, са пет сати припремног рада.
Беремо. Ферментирамо.
Кољемо. Маринирамо.
Претварамо у течност. Сферификујемо.
Желатирамо.
Они "желатирају?" -Да.
Желатирамо.
Вечера обично траје четири сата и 25 минута.
Сваки дан се завршава у 2:00 ујутру.
Стога, да, најбоље је да сви живимо овде.
Да ли ви икада прегорите, или...
"Прегоримо?" -Да, извините.
Уморите ли се од тога што радите једно те исто?
Шеф кухиње се држи највиших стандарда, као и ми.
Никада ништа не горимо осим ако то није тако замишљено
да се направи да буде укусно.
Ко је гладан?
На крају овога има хране, зар не?
Храна из брода на столу за вечеру.
Елса. Извините.
Елса. Елса, здраво.
Ко живи тамо?
Шеф кухиње. -Можемо ли то да видимо?
Чак ни нама није дозвољено да уђемо у колибу шефа кухиње, г. Ледфорд.
Хајде. Не смемо да узнемиравамо Мага хране.
Да, у реду.
Није ли ГОАТ највећи свих времена?
Не, не. Некада...
Мислиш да би он изабрао оног рмпалију?
Можда ћемо само темпирати објаву.
Стварно? Да те водим на најбоља места?
Да, па ја резервишем најбоља места. Реци ти мени. -У моје име. -Па, ја...
Здраво, поново.
Господо, парфе?
Хоћеш да сликаш?
Ево. Замени место са мном.
Госпођице... -Милс.
Гђице Милс. Ви ћете седети на месту гђице Вестервелт.
Требало би да имаш бољи поглед.
Не треба ми бољи поглед.
Не, погледаћу кухињу. Хвала вам!
Прво ћемо розе.
Уживајте.
Слободно посматрајте куваре како иновирају.
Али молим вас, немојте фотографисати наша јела.
Шеф кухиње сматра да лепота у његовим креацијама
лежи у њиховој краткотрајности.
Ево, хајде. Ово не смемо пропустити.
Да ли то правите помоћу пакоџета?
Управо тако, господине.
Пакоџет може произвести пудерасту текстуру налик снегу.
Кул. -Да. Имам један.
Добро сте потковани, г. Ледфорд.
Знате моје име? -Волимо да познајемо све који вечерају с нама.
А шеф кухиње, да ли је он ту негде?
Волео бих да разговарам са њим. -Зашто не седнете?
Спремамо се да послужимо.
Добро. Хвала.
Још ламбруска, госпођо?
Невероватно пазе на детаље!
И знао је моје име, цицо! -Да.
Приметила сам да га ти ниси питао за име. -Да, па, знаш.
Ено га.
Јеботе. Да ли ме гледа?
ЗАНИМАЦИЈА ЗА УСТА
Волите зиму, зар не?
Јебена наказа.
Овде имамо компримиране и киселе крастолубенице,
шлаг, и угљенисану чипку. -Хвала. -Уживајте.
ЗАНИМАЦИЈА ЗА УСТА крастолубеница, шлаг, угљенисана чипка
Ова стална опсесија шлагом.
Званично је куга и нико није имун.
Можеш ли осетити мало козу?
Одмах на крају. Мало дете.
Рекла је млеко. -Питам се.
Није рекла коју врсту. -Није.
Желим да чујем твој предлог за емисију,
али прво бих желела да се захвалим за последње две године.
Ова прилика је била... -Најбоља у твом животу?
Имајмо још много више. -Дај, бре. Покушавам да наздравим за растанак.
Можеш ли ме пустити да то урадим? -Не, није растанак. -Да, јесте.
Почињем на новој позицији. -Боже!
Мама ми је нашла посао у Сонију.
Рекла сам ти то пре две недеље. Ево мог радног телефона.
Ево кредитне картице продукцијске куће. -Шта радиш? Непреносиво.
И ево кључа од твоје куће у Лос Анђелесу...
Немам џепове. -Твог стана у Њујорку
и твог другог стана у Њујорку за који твоја жена не зна.
Како је Аманда? -Узми јер ја нећу бити тамо у понедељак.
Радићемо ово? Причаћемо о нашим животима?
Је ли то? Блиски смо? -Не желим ни ја.
Али зар не бисмо требали? -Морамо ли?
Није добро, Брајс. У реду?
Између мене и Аманде није добро. Није добро.
Јеси ли ти крив? -Не, она је била крива.
Натерала ме да пошаљем поруку њеној колегиници.
Наравно да сам ја крив, брате. Ја сам сероња.
Барем имамо посао. -И новац. -За посао и новац.
Да, лепи. -Да, лепи.
Јадни смо, зар не? -Боже, батице. Нека нас неко упуца.
Не, нећу узети...
Исусе Христе. Желим да живим у овој ствари.
Није ли проблем што ме ово не интересује као тебе?
Не, не. У реду је. Седим с најбољом рибом овде.
Која је фора с овим око хране?
Не знам. Знаш како људи идеализују
спортисте, музичаре,
сликаре и остале?
Ти људи су идиоти. Није важно шта раде. Играју се лоптицама на надувавање,
свирају укулеле и остала срања.
Шефови кухиње се играју сировим материјалима самог живота.
И саме смрти.
Гледао сам сваку епизоду "Стола шефа кухиње" два или три пута.
Гледао сам Словика 20 пута.
Гледао сам како објашњава када ће зелена јагода бити савршено незрела.
Гледао сам га како ставља сирову шкољку капицу
током њене последње контракције мишића.
То је уметност на ивици провалије где и Бог ствара. То је исто.
То је било лепо срочено, Тајлере.
Престани. Немој. Не. -Не! Озбиљна сам.
Мислим да почињем да схватам.
Стварно? -Да. Мало.
ПРВИ ГАНГ
У реду. -Да, шефе кухиње.
Добро вече.
-Добро вече. -Здраво.
Добродошли у Хоторн.
Ја сам Џулијан Словик, и вечерас ће нам бити задовољство да вас нахранимо.
Почиње.
У наредних неколико сати
уносићете масти,
со, шећер, протеине,
бактерије, гљиве,
разне биљке и животиње,
а понекад и читаве екосистеме.
Али морам да вас замолим једну ствар.
Само једну.
Не једите.
Да ли је озбиљан?
Окусите.
Наслађујте се.
Уживајте.
Размотрите сваки залогај који ставите у уста.
Обратите пажњу.
Али немојте јести.
Наш мени је превише драгоцен за то.
И погледајте око себе. Ево нас на овом острву.
Прихватите.
Прихватите све.
И опростите.
А сада...
храна!
Да, да. Донесите.
Ево их долазе.
Као парадни оркестар.
Наш први ганг се зове "Острво".
На вашем тањиру су биљке с целог острва
постављене на камење с обале,
прекривене једва смрзнутом, филтрираном морском водом,
која ће ароматизовати јело док се оно топи.
Ово је оно што је момак ловио раније...
Пардон?
Извините, шефе кухиње.
У реду је.
Да, то су те исте шкољке капице.
Ево шта морате запамтити о овом јелу.
Ми, људи на овом острву, нисмо важни.
Острво и хранљиве материје које оно пружа,
постоје у свом најсавршенијем стању без да их ми сакупљамо,
обрађујемо или варимо.
Оно што се дешава у овој просторији је безначајно
у поређењу са оним што се дешава напољу у природи,
у земљи, у води,
у ваздуху.
Ми смо само уплашена наносекунда.
Природа је ванвременска.
Уживајте.
То је весела мисао.
Плачеш?
Сматрам да је све ово веома дирљиво. Све је тако лепо.
Скоро је превише лепо да се једе.
Најлепши ресторан у мом родном граду је био...
Не мислиш ваљда да је шеф кухиње љут на мене, је ли?
Због онога са шкољкама? -Не мораш да га зовеш "шеф кухиње," Тајлере.
Прилично сам сигурна да он и не зна да ти постојиш.
Некако желим да...
Да му се допаднеш? -Да. Некако.
Тајлере, ти си муштерија.
Плаћаш га да те служи.
Није битно да ли му се свиђаш или не.
Да. Стани. Шта то значи?
Ништа.
Опусти се. Само једи свој камен.
А за пар, од наших пријатеља из "Каролин Море"...
Шасањ-Монтраше...
Врхунска берба из 2014.
Не само један виноград.
Један ред винове лозе.
Савршено. -То је магично.
Шта мислиш? Стварно осећам да је ово прилично...
Упола је сјајно. У тренуцима је ту. -Ту је у тренуцима.
Потребно је аранжирање. Нема ерупције задовољства.
Али укуси су ту. Веома је чисто. Веома је таласично.
"Таласично?" -Океански.
Таласа је била исконски дух мора. -Таласа и Понт.
Да, да. -Тачно.
Ми једемо океан.
-Да. -Да.
Како је?
Добро је. -Не можеш само рећи "добро" за емисију.
Мораш да улепшаш.
Боже. За Бога милога. То није операција мозга, у реду?
Знам. Добро онда, уради то. -То је емисија о путовању и храни.
Да, да. Представи ми то.
Идемо у Италију, зар не?
Снимамо ме у капри панталонама на пастелно зеленој веспи,
док се возим около да дођем до неке Ђузепеове фарме са сиром.
Једем сир, а онда...
Ево мене изблиза. Затворим очи, и глумим оргазам,
а онда у Јужну Африку...
И онда, можда причам о томе како расизам није тако кул,
и на крају, време је за Еми. -То је све? -У реду? Могу ли да једем сада?
То ћеш у понедељак представити на три стриминг сервиса?
Да. Мање више. То је то. -Исусе Христе. То је катастрофа.
Мислим да не можеш отићи у Јужну Африку зато што си пијан возио.
Свиђа ти се ово? -Храна за видре? -Да. -Чврста је.
Јео сам једнако добре шкољке са својим шефом кухиње код куће, Рикардом.
Знаш Рикарда. Сјајан је. -Невероватан.
Нема везе. Барем можемо рећи да смо били овде, зар не?
Мој тата је говорио да купујеш искуство.
Ово изгледа као приградски пејзаж.
Шта који курац?
Видела сам Перија код Делорентија пре неки дан.
Како је он?
Знаш...
Пери.
Хвала.
Хоћу сервирање у пет!
Да, шефе!
ДРУГИ ГАНГ
Хоће ли то наставити да ради?
Хлеб постоји у неком облику више од 12.000 година,
посебно међу сиромашнима.
Брашно и вода.
Шта може бити једноставније?
Чак и данас пшеница представља 65% укупне пољопривреде.
Воће и поврће само 6%.
Древни грчки сељаци умакали су свој бајати, оскудни хлеб у вино за доручак.
А како нас је Исус научио да се молимо ако не да молимо за хлеб наш насушни?
Да молимо за хлеб наш насушни.
То је, и одувек је била, храна обичног човека.
Али ви, драги гости, нисте обични људи.
И стога вечерас...
Нећете добити хлеб.
ТАЊИР ЗА ХЛЕБ БЕЗ ХЛЕБА нема хлеба, укусни прилози
Мора да се шали. -Он се шали.
Ово је потпуно нови ниво. -Како нећеш... Не шали се.
Неће служити хлеб у ресторану познатом по хлебу. Симпатично.
Шта? -Хвала.
Није лажно, зар не?
Шта? -Не.
Мора бити мало.
Озбиљан си?
У том тону, уживајте у пратњи без пратње.
"Хлеб који вечерас нећете јести,
направљен је од пшенице која се зове црвена фајф,
која је произведена с нашим партнерима у пројекту Техачапи пшеница,
посвећен очувању аутохтоних житарица".
Ово је лудо.
Морам да кажем да је ово срање око потпуног одсуства хлеба
стварно добро.
То је мало нечувено, зар не?
Ђаволски је, заиста.
Он је увек био веома свестан хране као историје класног друштва...
Као и ја.
Наравно.
Иако ћу рећи да ова емулзија изгледа благо расцепкана.
Да.
Нисам хтео ништа да кажем.
Приметио сам чим је послужена.
Разбијена је.
Што је стварно...
То заиста не би требало да се види у ресторану оваквог квалитета. Ево га.
Ево га. -Да.
Боже. Ово је стварно невероватно.
Начин на који уплиће историјске алегорије.
Игра је таква да се покушава да се погоди
шта ће бити главна тема целог оброка.
Нећеш знати до краја.
Стани. Свиђа ти се ово? -Да.
Он вас у суштини вређа.
Не, не. Не разумеш то. То је концепт.
Знам шта је концепт, Тајлер.
Веруј ми. Он прича причу. То чини његову храну тако узбудљивом.
Он није само шеф кухиње. Он је приповедач.
И није га брига за правила. -Може бити да сам обична девојка,
али можда постоје нека правила за која треба да те је брига...
На пример... Шта знам. Давање хране људима у ресторану.
Најдража, нико никада не би рекао да си обична девојка.
Сама месим хлеб.
Стварно? Нисам то знао. -Да.
Да. То је веома рустикално.
То је сељачки стил. квасац.
Коју врсту квасца користиш?
Правим га од јабука.
Наравно да сама правиш квасац од јабука.
Злотворе.
Госпођице Блум?
Ево још једне разбијене емулзије.
Љубазношћу шефа кухиње Словика.
Извините. -Да ли је све по вашем укусу, господине?
Заправо, не. Хвала на питању.
Храна је одлична и добијамо све концептуалне ствари.
Али можемо ли, молим вас, добити мало хлеба?
И мало без глутена за мог пријатеља?
Не.
"Не?"
Не.
У реду.
Ово је све веома паметно, и нисам хтео да играм на ову карту,
али ви знате ко смо ми, зар не? -Да.
Стварно? Знате ко смо ми?
Знам ко сте.
Онда знате да радимо с Дагом Вериком, зар не?
Не, ви радите за г. Верика.
Баш тако. -Јеби га. -И знате да смо сви у истом тиму.
Само нам дајте мало хлеба. Молим вас.
Нећемо никоме рећи, госпођо.
Обећавам, у реду? -Не.
Да ли сте рекли, "Не?"
Рекла сам, "Не." Да. -У реду. -У реду.
У реду.
То је све. Хвала.
Могу ли?
Не морате да... У реду.
Јешћете мање него што желите и више него што заслужујете.
Задовољство ми је служити вас.
Остајем у кетози, тако да су то добре вести.
Без хлеба, то те стварно фокусира.
Тако је јебено добро. Балзамуј ме у овоме.
Зар нећеш да пробаш? -Не.
Не? -Не. -Ово је сјајно.
Узећу то и појешћу. -Само напред.
То је било случајно.
Дешава се и најбољима од нас.
Жао ми је. То је било...
Много ми је жао.
Нисте ни пипнули своју храну.
Нема хране.
Не. Ово је храна.
Још много хране ће доћи.
Не желим да се преждеравам. -То не би било могуће.
Прецизно сам осмислио порције да то урачунам.
Дакле, нећете се преждеравати.
Молим вас, једите.
Мени има смисла само ако једете.
Али ви сте нам рекли да не једемо.
Нисам на то мислио, госпођице.
И ви то знате.
Хвала на бризи,
али савршено сам способна да одлучим када ћу да једем и шта.
Хвала вам.
Христе, то је било понижавајуће. -"Понижавајуће?" -Да.
Тајлере, тип је кретен.
Молим те немој.
Не би требало да будеш тако непристојна. -Шта?
Замолио те је да једеш.
Не свиђа ми се. -Само пробај.
Молим те.
Сервирање у три, пријатељи моји!
Да, шефе!
ТРЕЋИ ГАНГ
То је пино ноар из 2013. из "Рос Коба".
Хипердекантирали смо га потопним блендером
да га пробудимо из сна.
Славонски храст, богате ноте трешње и дувана,
и благи осећај чежње и жаљења.
Да. Уживајте. -Чежња и жаљење.
Моје омиљено.
Она опет буљи.
Одакле је знамо? -Не знамо је.
Она стварно личи на Клер.
Зашто то стално говориш? Не личи. -Не личи ти?
Она није ни налик нашој Клер.
То исто удаљено лице.
Можемо ли да не будемо опседнути? Молим те?
Знам. Хипотетички, ако одлазиш...
Да. -...што није случај, због чега би отишла?
Копродуцент у Асоцијацији за развој.
А шта је то дођавола? -То је у развоју, тако да бих развијала
или помагала у развоју ствари...
Зашто би то било боље него да радиш за мене?
Зато што тамо постоји будућност. -Да.
То је корпорација... -Да.
Другачија врста будућности. Има ли то смисла?
У корпорацији... -Хвала богу, ионако је све само хипотетичко.
Следећи ганг се зове "Сећање".
И то је оно што треба да изазове.
Сећање.
Дозволите ми да вам испричам своје сећање.
Док сам одрастао, дете у Ватерлоу, Ајова...
Уторак је био вече за такосе.
Да!
Такос уторак!
Да!
И ова овде дама.
Ово је моја мајка.
Као што видите, прилично је пијана.
То није ништа неуобичајено.
Када сам имао седам година,
једног уторка, мој отац је дошао кући прилично пијан.
Баш пијан.
Такође, ништа неуобичајено.
Моја мајка се наљутила и брецнула на њега, тада,
он је кренуо да обмотава телефонски кабл око њеног врата и чврсто га повукао.
Ја сам плакао.
Вриштао сам, молио сам га да престане.
Да га натерам да престане...
На крају сам морао да га убодем у бутину кухињским маказама.
Сећаш се тога, мајко, зар не?
Претпостављам да је те вечери требало да му их забијем у грло.
Али нисмо тако паметни кад смо млади.
Била је то, као што можете замислити, веома незаборавна такос ноћ.
Хвала богу да није. -Шта је то било?
Театрално. -Свидело ти се то?
То је позадина онога што га чини уметником и шефом кухиње.
Тај тип има стварно мрачан смисао за хумор, брате.
Он је тако интензиван лик.
Изволите
домаће сушен брес пилећи карабатак ал пастор
и наше тортиље направљене од старе сорте кукуруза,
једно од препознатљивих јела Хоторна.
Хвала. -Стално мењамо мени,
али, као што гђица Блум зна, ово је била главна ствар од првог дана.
Једном сте рекли... -То вас је уцртало на мапу.
То ме је уцртало на мапу.
Која би то тачно мапа била...
Питам се.
У сваком случају, зато што увек иновирамо, и плашимо се небитности,
усавршили смо класик.
Слике на тортиљама су направљене помоћу машине за ласерско гравирање.
По први пут је користимо.
Надамо се да ће ово такос вече изазвати снажна сећања код свих вас.
Уживајте.
Наравно да је морао да направи такос.
Изволи.
Шта је то, Лил?
Ресторани.
Које сам рецензирала и који су се затворили.
Шала, онда?
Мислим да је тако. -Ричарде, шта је ово?
СРЕЋНА ГОДИШЊИЦА
Тортиље. За такосе.
Не, слике. Ми смо на свим.
Ово је након што си уклонио меланом са чела.
Ту је завој. Зар ово није лепо? Сетили су нас се.
Тајлере, јеси ли то ти?
Да. То су све моје слике од вечерас.
Исусе Христе, шта је с овим типом? -Знао сам. Он ме мрзи.
Проклетство. Нисам мислио да ће ми узети за зло.
Треба ли да се извиним? -За шта да се извиниш?
Шта је?
"Позив за доктора Саншајна".
Боже. Заборавила сам на тај.
Глуп део. Лош сценарио.
Међутим, забавно снимање.
Можда је то шала јер сте пријатељи, зар не?
Да, да, пријатељи.
Имам ли ја пријатеље?
Само мало.
Момци, шта који курац?
Јесу ли ово...
Одакле им ово?
КАЈМАНСКА ОСТРВА ОВЛАШЋЕЊЕ ЗА ПРЕНОС НОВЦА
Ово није добро.
Извините.
Могу ли да вам помогнем, господине? -Да.
Шта је ово дођавола? -То су тортиље.
Да, а шта је ово?
То су тортиље...
које садрже екобрајтове пореске записе и друге документе
који показују како је ваша компанија креирала фактуре са лажним трошковима.
Одакле вам ово? -Жао ми је, али шеф кухиње никада не открива своје рецепте.
Знате ли колико сте се сјебали?
Затворићемо ово место до јутра. Разумеш ли?
Не, то неће бити потребно.
Уживајте.
А ово си ти и...
Ко је та жена?
Како дођавола да знам? То је лажњак.
То је некаква глупа шала.
То је јебени такос, у реду? Не може да ти науди.
Да, јебени такос који би се могао одржати на суду.
Можемо порицати,
и ако покушају да нас пријаве... -Да!
Ако нас пријаве, пријавили би и Верика.
И онда би били сјебани као и ми. Зар не? Немамо проблем.
Зар не?
Да, немамо проблем. -Све је у реду.
Не могу да те фотографишу без твог пристанка. То је лудо.
Не причај и пусти ме да размислим. Морам ово некако да исправим. Морам.
Рећи ћу ти како да исправиш ово. Пошаљи назад ово срање.
Извините! Господине, здраво. -Марго!
Јеси ли ми управо пуцнуо прстима?
Да ли знаш колико дуго покушавам да резервишем овде? -Не, и брига ме.
Не шаљеш храну назад у ову кухињу, дете једно.
Захваљујеш им што су те уопште пустили да уђеш.
Како си ме назвао? -Назвао сам те дете. Јер се тако понашаш.
Тајлере, мораш да ми се извиниш одмах. Не можеш тако да разговараш са мном.
Заправо, могу јер, ало бре, ја сам тај који плаћа.
Стога, умукни и једи.
Боже.
Ово је невероватно. Мораш да пробаш ово.
Не, хвала. Немој да те ја прекидам.
Гђице Милс?
Како могу да вам помогнем?
Само тражим женски тоалет.
Овуда.
Хвала.
Шта је иза тих сребрних врата?
Нешто веома посебно.
Не, не можете...
Не би требало да сте овде. -Желео бих да знам шта је то конкретно било
што вам се није свиђало код последњег ганга.
Једва да сте јели.
Зашто?
Морам да знам. Зашто не једете?
Зашто вам је битно? -Ја свој посао схватам веома озбиљно, а ви не једете.
И то ме боли.
Нисам много гладна.
Ја сам вам рекао ко сам.
Ја сам Џулијан Словик, и ја сам шеф кухиње овде.
Ко сте ви?
Питаћу поново. Ко сте ви?
Ја сам Марго Милс.
Одакле си, Марго?
Ја сам из Гранд Ајланда, Небраска.
Да ли се због тога осећаш боље?
Хоћеш адресу мамине камп приколице, сероњо?
Не, то није оно што желиш да мислим да си.
Ко си ти? -Ја сам Марго.
Не би требало да будеш овде вечерас.
Молим те, склони ми се с пута.
ЧЕТВРТИ ГАНГ
И даље веома театрално, али минималистички,
као јапански, минимирасуто стил.
Али он је био враголаст, зар не? -Да.
Хајде да причамо о такосима.
Ово је дијалог. Враголаст је.
Узбуђен сам. Спремни смо за наш следећи ганг
за који мислим да ћете сматрати... -Извините. Али о чему овде ради?
Да ли бисте ме пустили да завршим, молим вас? Је ли то у реду?
Хвала.
Даме и господо, упознајте заменика шефа кухиње Џеремија Лаудена.
Џереми је направио следеће јело.
Зове се "Неред".
Пореклом из Спаркса, Невада,
Џереми је студирао на Кулинарском институту у Хајд парку.
Џеремијев циљ, како је написао у срдачном писму,
био је да ради за мене овде у Хоторну.
Зар није тако, Џереми?
Да, шефе.
Џереми је талентован.
Добар је.
Он је веома добар.
Али није сјајан.
Никада неће бити сјајан.
Он очајнички жели мој престиж, мој посао, мој таленат.
Он тежи величини, али је никада неће постићи.
Је ли тако, Џереми? -Да, шефе. -Као ја у његовим годинама,
Џереми је напустио све да би остварио своје циљеве.
Као и мој, и његов живот је под притиском.
Под притиском да се сервира најбоља храна на свету.
Чак и када све прође како треба, храна савршена,
гости задовољни, а и критичари такође,
не постоји начин да се избегне неред.
Неред који правите од свог живота,
свог тела,
свог разума,
дајући све што имате да угодите људима које никада нећете упознати.
Џереми...
Да ли ти се свиђа овај живот? Овај живот о коме си сањао?
Не, шефе.
И хоћеш ли мој живот?
Не моју позицију, не мој таленат.
Мој живот.
Не, шефе.
Даме и господо, ваш четврти ганг...
Неред заменика шефа кухиње Џеремија.
Јебем ти!
Боже!
Шта то радиш?
Шта није у реду с тобом?
Шта је то јеботе?
То је био шок. Нисам то очекивао.
Шта који курац, човече? -Молим вас. Седите.
Молим вас, све је у реду.
Шта се десило? -То је само део менија.
Део представе.
Ово је представа? -То није...
Ово је оно што плаћате.
То је штос? Шта је то било?
Ово је ексклузивно искуство.
Молим вас да се вратите на своја места. -Шта који курац, човече?
Хвала много.
Да ли је мртав? -Дефинитивно је сатира... -Останите ту.
Можете ли да седнете, молим вас? -Већ сам виђала да то користе. -Није смешно.
Шта који курац? Да ли је ово стварно? -Шта се дешава?
Изгледа тако стварно. -Не, не.
Ово је само позориште, зар не? -О чему, јеботе, причаш, жено?
Он се рокнуо, у реду?
Изгледало је врло стварно, Лилијан. Баш стварно.
Ово је само позориште. То је сценски рад.
Да ли је? -Да. То је оно што он ради.
То је део менија.
НЕРЕД поврће кувано под притиском, печени филе
поширани кромпир, говеђи софт, коштана срж
ПОЧИВАЈ У МИРУ Џереми Лауден
Једите!
Уживајте.
Пети ганг наручен.
Да, шефе!
Тајлере, шта се дођавола дешава? -А овде имамо биодинамички каберне фран
од наших пријатеља из "Домејн бретона".
Нема додатих сулфита,
мало сеоске ароме,
и диван спој с печеним протеинима. Уживајте.
Одлазимо. Сместа. -Али морам да узмем свој огртач.
Остави огртач. Устај. -Али ја...
Г. Либрант? -Одлазимо. -Нешто није у реду?
Одлазимо.
Нема брода да одете. -Онда ћу позвати хеликоптер.
То би било веома тешко без телефонске линије.
Склоните се.
Исусе. Само уради шта кажу, забога!
Ја ћу се побринути за ово.
Пусти ме да решим ово. -Којом руком, г. Либрант?
Шта? -Којом руком ћете ово решити? Левом или десном?
Шта то говориш?
Хоћемо ли да изаберемо?
Шта да изаберемо?
У реду. Лева рука.
Домали прст.
Пустите ме!
Не!
Дај, бре. Пустите човека на миру. -Шта то који курац радите?
Ма дај. Полако. Пустите га на миру! -Оставите маторог на миру!
Г. Либрант, молим вас не мрдајте.
Шта то радите?
Ричарде!
Молим вас останите да седите.
Шта који...
Шта се дешава? -Позовите му доктора.
Треба ли вам помоћ да пронађете своје место? -Прст. Ту је прст.
Човек вришти од бола!
Молим вас, седите. -Господине?
Није смешно, жено! Исусе Христе!
Све је то део менија.
Боже! -Ово је стварно, зар не? Не могу ја ово с таоцима.
Зашто онда не попричаш са њим? Причај с њим! Пошто га знаш, зар не?
То сам измислио.
Зашто?
Да бих се правио важан. Зато, у реду?
Прстен вашег мужа, госпођо.
Хвала. -Нема на чему.
Теде. Теде!
Искрено мислим да је цела ова ствар само због нас.
Зато ми је послао поруку.
А ово је невероватно. Зар не?
Глума је запањујућа. -О чему то причате?
Шеф кухиње Словик желео би да вас види у кухињи.
Могу ли и ја да пођем? -Не.
Не, жао ми је, али грешиш.
Зашто ово радиш? -Једноставно грешиш.
О чему говориш?
Ко си ти?
Марго. Зовем се Марго.
Служио сам многе с тим именом. Ти ниси Марго.
Не. -Зашто је то битно?
Битно је јер овај мени, ова листа гостију...
Цело ово вече је мукотрпно испланирано.
А ти ниси била део тог плана.
И то квари све.
Да бих наставио, морам да знам где да те сместим.
Са нама или са њима?
Врло је важно.
И онда ћеш ми поштедети живот?
Да ти поштедим живот? Не!
Наравно да не.
Зар не видиш да би то покварило мени?
Сви ћемо умрети вечерас.
Зар није тако?
Да, шефе!
Питање је,
хоћеш ли да умреш са онима који дају или са онима који узимају?
Али ја умирем у сваком случају? То је неважно.
Не, није неважно. Ништа у овој кухињи није неважно.
Молим те изабери.
Ове одлуке су важне...
А наш мени је строго темпиран.
За 15 минута направићу паузу између гангова,
и за толико мораш да одлучиш.
Наша или њихова страна.
У међувремену, врати се на своје место.
Следеће јело је изврсно.
Сервирање у пет! -Да, шефе!
Све вас волим. -И ми вас волимо, шефе!
Јеботе! Понудио ти је ганг у кухињи?
Који? Протеини или поврће?
Протеини или поврће?
Проклетство. То није фер.
Зашто ти добијеш ганг у кухињи?
Пушиш цео дан. Не можеш ни да окусиш.
ЧИСТАЧ НЕПЦА
чај од дивљег бергамота и црвене детелине
Сатерани смо у ћошак. Хајде да се фокусирамо. Какав нам је план?
Које су нам опције?
На вратима су стражари,
али то би могла бити представа. -Да.
Да ли је неко видео низ ходник да ли можемо...
Момци. Морамо нешто да урадимо и не смемо бити кукавице.
Ово је упалило у мом филму "Напад." Када донесу ножеве и виљушке,
ми само јурнемо у њихову кухињу. -Боље баратамо ножевима од њих?
Коју другу опцију имамо?
Не знам, човече. -Па шта онда? Ми...
Јеби га. Разбићу овај прозор.
Да! Само напред!
Јебем ти!
Дајте да вам помогнем да се вратите до свог стола. -Јебем ти.
Жао ми је, човече.
Боже. -Јебем ти.
Постоји изрека. "Понекад вам треба само шоља доброг чаја."
То сам научио одрастајући у Братислави.
Открио сам да чај не само да чисти непце,
већ и нуди умирујући мелем
када се суочите с неким тешким непријатним чињеницама.
Али пре него што наставимо,
има ли неких питања о мени или Хоторну?
Неко питање?
Да ли ово добијам бергамот, шефе?
Да.
Шефе? -Да?
Мислим да говорим у име свих овде када то кажем...
Желим да знам... Мислим, ми желимо да знамо...
Зашто се ово дешава, човече?
Рећи ћу вам. Замислите себе као састојке у концепту дегустације.
Шта? -Концепт дегустације.
Фигуративно речено.
Мислим да је то најбољи начин да се ово опише.
Али ништа од овога не би требало да буде изненађење за већину вас.
Гђице Блум.
Лилијан, ако смем, мој драги рани промотер,
зна какву је штету нанела толиким ресторанима.
Не, не. Само мало, шефе.
Не, не. Не, ти не причаш.
Извињавам се, шефе. Ви сте тражили интервју
с Лилијан Блум. -Шта?
И тај интервју је створио овај ресторан. -Ти јој омогућаваш њену поганост.
Омогућаваш јој поганост.
Подржаваш.
Тетошиш.
Још разбијене емулзије, мадам.
Свидело ти се што сам ти послао позивницу за ово вече.
Ја чезнем за твојим присуством.
Твој его је био нахрањен.
Али то је и за очекивати. И ти си хранила мој его.
Десет минута, гђице Милс.
Молим вас. Мој муж мора да иде у болницу.
Добро сам. Само пустите моју жену.
Моји одани редовни гости.
Колико сте пута јели овде у последњих пет година?
Не знам. Шест или седам?
Мислим да је више од тога, Дик.
Једанаест. Једанаест пута.
Већина људи себе сматра благословеним ако овде једу само једном.
Г. Либрант, наведите једно јело које сте јели када сте последњи пут били овде.
Једанаест пута долазите бродићем овде,
где сваки пут представљамо свако јело.
Тачно вам кажемо чиме вас хранимо.
Молим вас наведите ми једно јело
које сте јели када сте последњи пут били овде.
Или пре тога.
Једно. Молим вас.
Бакалар. -Шта?
Бакалар.
-Није то био бакалар, магаре једно.
Био је то халибут.
Редак, пегави халибут. -Зашто је то важно?
Важно је халибуту, госпођо Либрант.
И уметнику чији се рад претвара у говно у вашем стомаку.
Дозволио сам свом раду да достигне цену
где само слој људи у овој просторији може да је приушти.
И био сам преварен да покушавам да задовољим људе
које је немогуће задовољити.
Почевши од ње.
Али таква је наша култура, зар не?
И мој ресторан је део проблема.
Кажете да је то ваш ресторан.
Али ако ћемо вечерас сви да будемо искрени
није.
У праву сте. Даг Верик је мој инвеститорски анђео.
Он је власник овог острва и овог ресторана.
А пошто је Хоторн мој живот...
Морао бих да кажем да ме Даг Верик поседује.
Осим што су сада ствари мало компликованије,
ја поседујем Дага Верика.
Исусе. -Боже.
Свеца му. -Како да зауставимо ово, човече?
Не. -У реду? Само те молим да престанеш с тим.
Реци како да ово зауставимо. Зауставићемо, у реду?
Не можете ово зауставити. -Очигледно, имамо новца.
Само реци колико, а ми ћемо ти дати!
Само реци цифру, човече!
Не.
Не треба ми ваш новац.
Држао те је отвореним током короне, кретену!
Јесте.
И преиспитивао је мој мени.
Чак би тражио и замене,
упркос чињеници да у Хоторну нема замена!
Пали анђео, молим.
Не!
Не, не!
Шта који ђаво?
Не. -Слушајте.
Ово је јебено... -Рекао сам, "Слушајте." -Не! Џулијане!
Ово је ненормално. -Рекао сам, "Слушајте."
Не...
Слушајте. -Не, не. Ово је ненормално.
Не, рекао сам, "Слушајте!" Само слушајте!
Да.
Да ли чујете?
И...
Потону он, и...
Тишина.
Чујете ли то?
Чујете ли ту тишину? Слушајте, да ли чујете?
Та тишина значи...
Слободан сам.
Време је истекло, гђице Милс.
Шеф ће разговарати с вама сада у својој канцеларији.
Уђи.
Јеси ли донела одлуку?
Јесам. -И шта си одлучила?
Да си био у праву.
Не би требало да будем овде.
И кажем ово са поштовањем, јер сам сигурна да си прилично бриљантан,
али све ово,
није за мене.
Ниси сигурна да сам бриљантан, па немој то да говориш.
То је лажно.
У реду.
Нисам сигурна да си бриљантан.
Очекивао сам више.
Јеби се!
Претпостављам да ћу морати да одлучим уместо тебе.
Теби је место овде са својим сојом.
А који је то сој?
Са простом радном снагом.
Мислила си да не могу провалити?
Препознам колегу у услужној индустрији када га видим.
Господина Либранта. Одакле га знаш?
Гледаш га цело вече.
Мислим да знаш.
Не, не знам.
Платио је за искуство.
И могу рећи, као један пружалац искуства другом,
да се не даш лако узнемирити.
Како те је узнемирио?
Није ме узнемирио... -Марго.
Рекао ми је да се слажем са свиме што каже
и да наставим контакт очима док он дрка.
Специфично. -Не баш.
Прилично неоригинално.
Узнемирило ме је
кад ми је рекао да му кажем да је он добар човек,
а да сам ја његова ћерка, и да он воли мене, и ја волим њега и...
Значи он је романтичан.
Не, не требају ми детаљи.
Знам шта је лоша муштерија.
Да.
Да ли уживаш у пружању својих услуга?
Да.
Или јесам некада.
Да ли ти уживаш у пружању својих?
Уживао сам,
али годинама немам жељу да кувам за некога.
А човеку недостаје тај осећај.
Пођи са мном.
Сви су тако потиштени!
Даме и господо, за наш следећи ганг,
хајде да изађемо на вечерњи ваздух!
Хајде! Напоље! -Молим вас, господине. -Хајде. Напоље, сви.
Ако нађемо бродић, можемо побећи њиме.
И редовни гости такође. Хајде.
Молим вас пратите шефа кухиње.
Шефе, волео бих да разговарам с вама на брзака.
Хајде! -После вас, молим.
Прво гости.
Ричарде.
За мном.
На миран ноћни ваздух.
Немојте да се плашите.
Немате чега да се плашите.
Можда негде има резервни бродић и можемо да побегнемо одавде.
Шта?
-Да побегнемо одавде до чега?
О чему причаш, брате? Мртви смо. -У реду је.
Не. Умрећемо вечерас. -Да, хоћемо. Да.
Наш следећи ганг ће представити заменик шефа кухиње, Кетрин Келер.
Добро вече, свима.
Пре три године, Џулијан Словик је покушао да ме повали.
Одбила сам његово удварање.
Недељу дана касније, покушао је поново.
И опет сам одбила.
Али није ме отпустио.
Не.
Држао ме је у својој кухињи, одбијао је да ме погледа у очи,
и да директно разговара са мном осам месеци.
Он то може.
Зато што је звезда.
Он је главни.
Наш следећи ганг се зове "Мушка лудост".
Жао ми је.
Јеботе.
Нашим мушким гостима...
Сада вам нудимо прилику да побегнете.
Добићете предност од 45 секунди,
након тога ће моје особље покушати да вас ухвати.
Ако ухвате...
У реду.
45 секунди почињу сада.
Држи ово. -Шта? -Извини. Ма дај. Знаш да сам грозан.
Ти си диван критичар.
Послаћу помоћ. Одмах.
И ти.
Напустићу вас.
Хоћете ли да ми се придружите унутра?
Постаје хладњикаво.
Овуда.
У реду.
Овуда.
Идите!
ШЕСТИ ГАНГ
МУШКА ГЛУПОСТ данџенес краба, сурутка од ферментисаног јогурта,
сушена морска салата, умебоши, морска трава
Хвала. -Хвала.
Ово је фантастично. Киселост умебошија
и таласи ферментације. Богато је, а опет чисто.
Укусно је.
Да, па...
Некад би ми то много значило, гђице Блум.
Тако је добро.
Да, стварно је добро.
Ово је емоџи за мене.
Умебоши. -Умебоши. -Умебоши.
Ово је тако добро.
Веома си веома талентована. -Хвала.
Обично не волим пену, али...
Не трчи поред мене, брате! -Не, ти трчиш поред мене!
Ово је велика шума! Одјеби!
Бежи од мене! -Одјеби, брате!
Јебем ти.
Боже.
Тако је.
Знаш мог мужа.
Да.
Знам.
Да.
Можеш нам рећи.
Да ли сви стварно умиремо вечерас?
Не функционише ако преживите.
Шта не функционише? -Мени.
Зашто не?
Потребан је крај...
Који све концепцијски повезује. Иначе, само је доброг укуса, а кога то брига.
Стварно, требало би да имаш свој ресторан. У реду?
И ја бих могла да ти помогнем у томе.
Сигурна сам да бисте могли, гђице Блум. -Могла бих.
Само бисмо морали да поразговарамо о...
умирању.
Заправо, ја сам и предложила да сви умру.
Веома сам поносна на то.
Хоће ли неко вино? Јеби га. -Да, молим.
Хвала вам.
Чуо сам да је пукло.
Јебем ти!
Посебан залогај за последњег госта који је ухваћен.
Мало игре с Пасар јајетом с пуномасном павлаком и јавором.
ПАСАР ЈАЈЕ јаје, пуномасна павлака, и јавор
Уживајте. -Хвала.
Није да вас занима...
али не зовем се Марго. Ја сам Ерин.
И ја сам из Броктона, Масачусетс.
То је то.
Забава је готова.
Дођите, господо.
Добро дошли назад. -Шта сте добили? -Господине? Молим вас.
Извините. Жао ми је. Ја ћу то узети. Хвала.
Гђице Блум. Молим вас.
Дозволите ми. Не, у реду је. У реду је.
Ево.
Боже.
Како си прошао тамо?
Био сам сјајан. Растурио сам.
Ја сам једини који је побегао.
Жао ми је. Ја сам јебени губитник.
То је у реду.
Крала сам новац од тебе.
Знам.
Знам да знаш.
Написао сам негативну препоруку Сонију. -Знам. Послао си и мени тај имејл.
Народе...
Бојим се да наш мени не може да се настави по плану...
док се не позабавимо неком нерешеном ствари.
Ти.
Ја?
Ти.
Реци ми зашто си овде.
Зато што сам желео да... -Прво прогутај.
Хтео сам да искусим вашу храну, шефе.
И шта ти је речено?
Шта ти је унапред речено?
Рекли сте ми да ће то бити најбољи мени икада направљен.
Да. И?
И да ће сви умрети.
"Сви ће умрети."
Имао си састанак.
Чини ми се да си имао састанак.
Не с овом младом женом од вечерас...
Шта се десило с њом? С твојом девојком?
Раскинула је са мном, шефе.
Дакле, довео си Марго.
Зашто?
Зато што не нудите место за једног.
Унајмио си је знајући да ће умрети.
Да. -Ти си право правцато говно!
Убићу те, Тајлере!
Смири се.
Не можеш је кривити, зар не?
Осам месеци колико сам се дописивао с тобом,
дао сам ти, Тајлере, приступ нашем свету.
И заклео сам те на тајност.
Зашто мислиш да бих радио то?
Хтели сте да будем овде зато што... -Зашто?
Рекли сте да знам много о храни.
Тако је. Ниси као остали, зар не? Знаш шта је пакоџет. -Да.
Знао си шта је бергамот. -Да.
Могао сам да пробам. -Да, могао си.
Да, знам, ти си га идентификовао.
Ти си га изабрао. -Да.
То ме је импресионирало.
Стварно? -Да да. Ти си кувар.
Куварима је место у кухињи.
Зар не? -Да, шефе!
Да.
Пођи са мном. -Стварно?
Ја? Стварно? -Да, да. Имам нешто за тебе. -У реду.
Дођи овамо. Код Елсе је.
То је блуза шефа кухиње.
Љубазношћу Хоторна.
Лепо. -Хвала вам.
Дивно изгледаш. Зар не изгледа дивно, Марго?
Зар не изгледа добро? -Да, шефе!
Г. Згодан момак.
Ја ћу означити блузу.
"Т, А, Ј...
Л, Е...
Р."
Хвала.
Поносим се тобом. -Хвала, шефе.
Тајлере, сада кувај.
Шта? -Кувај.
Ти си кувар. Стога, кувај. -Не знам да ли могу да кувам овде.
Кувај. Кувај. -Сада? Ја не...
Кувај! Хајде, сада.
Шта ти треба? Имамо све. -Молим вас устаните
да посматрате демонстрацију. -Не плаши се. -Шта хоћете...
Молим вас устаните да посматрате демонстрацију. -Сви, молим вас, дођите.
Молим вас. Тајлер ће показати своју кулинарску стручност.
Молим вас устаните да посматрате демонстрацију.
Сви, молим вас. Хајде. Приђите ближе.
Шта ти треба?
Празилук. -Донесите кувару мало празилука. Празилук.
Ово овде је твоје место. Шта још?
Ср...
Срање? Хоћеш мало срања? -Не.
Шалот. -Шалот за великог гурмана!
Феноменални г. Храна лично! -Извињавам се.
Сви се окупите. Морамо учити од Тајлера.
Ово је нова метода сецкања на коцке за коју нажалост нисмо знали.
Шта даље?
Маслац.
Маслац? Маслац. Празилук и шалот сотирани на маслацу.
Сведочим револуцији у кухињи.
Да ли желиш протеин?
Јагњетину. -Јагњетина!
О, да. Мислим да је готово, шефе. -Мислиш да је готово? Сигуран си?
Можда желиш да га гурнеш у пакоџет.
Не.
Заправо је прилично...
лоше.
ТАЈЛЕРОВО СРАЊЕ недокувана јагњетина,
нејестив сос од шалота и празилука на маслацу, потпуни недостатак кохезије
Ти си разлог зашто је мистерија испарила из наше уметности.
Видиш то сада, зар не?
Извините, шефе.
Дођи овамо, сине. Дођи.
Дођи овамо.
Да, шефе.
А сада си и ти слободна.
Даме и господо, желим да се извиним свима вама.
Оно што сте управо видели није првобитно био део вечерашњег менија.
Тежимо савршенству,
што наравно не постоји и то је мени тешко прихватљива истина,
стога молим вас опростите ми.
Пођи са мном.
И тиме је наша демонстрација завршена.
Молим вас вратите се на своја места.
Слушај ме.
На нашем менију је остало још само један укусан ганг.
То значи да се морамо припремити за десерт.
Десерт захтева велико буре које би требало да буде тамо у углу.
Видиш ли буре?
Не. Не видим. -Ни ја.
То је зато што је моја немарна колегиница, Елса,
заборавила да задужи некога да га донесе.
Марго, ти ћеш донети буре.
Ја? -Да. Сећаш се пушнице?
Можда... Ја не...
Шефе, можда би неко од нас требало... -Марго је сада једна од нас, Елса.
Је ли тако, Марго?
Да. -Да, шта?
Да, шефе.
Елса, дај јој кључ од пушнице.
Да, шефе.
Иди.
Иди!
Извините.
Жао ми је, шефе.
Господине Словик.
Здраво.
Шта има?
Видите...
Шта ја стварно... Хтео сам само да кажем зато што...
Не покушавам да звучим нешто важно,
али мислим да ово није поштено.
Можда. Ако...
Да ли желиш да знаш зашто те кажњавамо?
Наравно.
Гледао сам филм "Позив за доктора Саншајна", и нисам уживао у њему.
Молим? -Била је недеља.
Имао сам један слободан дан након више месеци.
Најдрагоценији дан. Дан када ми је било дозвољено да живим.
И гледао сам филм "Позив за доктора Саншајна" у биоскопу сам.
Али нисам га ја режирао. Само сам глумио у њему.
Сећање на твоје лице у том филму,
и то што те видим опет сада прогања ме.
То ме покреће.
Шта се дешава с уметником када изгуби своју сврху?
Жалосно је.
Не, у праву си.
А она?
У коју си школу ишла? -Браун.
Стипендиста? -Не.
Жао ми је. Умрећеш.
Копиле.
Стварно?
Нико не сме да улази у кућу шефа кухиње.
Да ли мислиш да си посебна?
Прекршила си ово правило.
Ја водим рачуна о гостима како би шеф кухиње могао да брине о менију.
Сметаш откако си стигла.
Жао ми је.
Ако није проблем што питам...
Зашто би умрла за њега?
Ти ме нећеш заменити.
Да те заменим?
Веруј ми, немам...
Не, не. Не!
Престани!
Доста!
Није ми рекао за буре.
Нисам заборавила.
Боже!
У ТАНТАЛУСУ, НАЈИНОВАТИВНИЈИ ШЕФ КУХИЊЕ
АУТОР: ЛИЛИЈАН БЛУМ
ХАМБУРГЕР КОД ХАУИЈА РАДНИК МЕСЕЦА - АВГУСТ 1987.
ЏУЛИЈАН СЛОВИК
Боже.
Ало?
Срећан рођендан, драги Брајс
Срећан ти рођендан
Рекао си им да ми је рођендан?
Изгледало је забавно пре три сата.
Хвала.
Остави то тамо
и заузми своје место.
Желим да схватиш нешто, Марго.
Ја сам чудовиште.
Не, био сам чудовиште.
И курва.
Али вечерас, све што радим је чисто. Без ега.
И коначно, бол је скоро нестао.
Руке кувара.
Азбестне руке.
Могу да носим ливено гвожђе из загрејане рерне до твог стола без заштите.
Не могу више бити повређен, Марго.
Као што је др Кинг рекао: "Сазнајемо кроз болно искуство
да слобода никада није добровољно дата од стране тиранина.
То морају тражити тиранисани."
Да ли је управо цитирао Мартина Лутера Кинга?
Да. -Јесте.
Шта?
Видим да си нашла наш радио.
Одмах очистите трпезарију!
То је чамац!
Звала си некога?
То је чамац. -То је чамац.
Шта? Шта то радиш?
Полако! Полако, тамо! -Шта то радиш том човеку?
Брате, полако с тим!
Стегни, стегни.
Добро.
Бићете у искушењу да затражите помоћ од њега.
Чак и да молите. -Не, не.
То би било неразумно. Он вам не може помоћи.
Запитајте се две ствари.
Прва, да ли заиста желите да будете одговорни за смрт невиног човека.
И друга, запитајте се, цело ово вече...
Зашто се нисте више трудили да узвратите?
Да побегнете одавде?
Искрено, вероватно сте могли.
Нешто о чему треба размишљати.
Добро вече, полицајче. Како можемо да вам помогнемо?
Добио сам дојаву о инциденту.
Овде?
Каквом инциденту?
Насилном.
Ви сте власник? -Ја сам шеф кухиње.
Ресторан је недавно променио власника, али то је друга прича.
Не желим да будем груб, али као што видите,
ми смо тачно усред послуживања.
Да ли је неко одавде звао у помоћ преко краткоталасног радија вечерас?
Немамо обичај да нашим гостима послужујемо
краткоталасне радије уз оброке.
Да ли сте ви...
Да, да. Ја сам.
Ја сам велики обожавалац.
Хвала.
Да ли бисте желели његов аутограм?
Не желим да вам сметам. -Не, не. То ми не би сметало.
Само немам...
Не, имамо оловку.
Хајде да то урадимо.
Да.
Хвала.
Како се зовеш? -Дејл. -Дејл. Шта има, Дејл?
Здраво. -Одличан си.
Моја жена и ја, волели смо онај...
Како се оно зваше? Онај где играш хирурга?
Да.
Позив за доктора Саншајна.
Да! Да, сјајан филм.
Изволи.
Хвала много.
У реду.
Извините још једном што вам сметам, народе.
Идем ја сада.
За све што радиш, човече, било када.
Хвала на служби.
ПОМОЗИТЕ НАМ
Руке на главу! Сви! Сместа!
Не, не. Шалите се.
Шалите се. -Не шалим се, господине.
Дај, бре. Јасно је да је дошло до неспоразума. -Помозите нам!
Да! Да! -Он хоће све да нас побије!
Назад на своја места! Сви! Назад на своје место одмах!
Он је луд! -Вратите се у своју столицу сместа.
Тишина! Сви се вратите тамо где сте били.
Седите. Сместа!
Тишина! -Он је у питању! -Он!
Сви! -Хоће све да нас побије!
Немојте да причате!
Ти.
На колена с рукама изнад главе. Сместа.
Хвала вам!
Сјебали сте се!
Боже! -И ови остали кретени су такође са њима, господине. Пазите се.
Смирите се! -Јеби се!
Останите смирени. -Јеби се!
Нико да се не мрда док ја то не кажем.
Нико да се не мрда!
Не, не! -Шта то радиш?
Он, он! -Не!
Хвала, Дејл. Хвала.
Свака част.
У кухињи сви радимо заједно, или ништа не функционише.
Радимо као тим.
Ти...
Марго из Небраске.
Изневерила си нашу свету везу поверења.
И показала си се као немарна у свом занату.
Погрешио сам.
Ти си изелица. Ти си отимач.
Као и сви остали.
Завршни ганг! Сервирање у пет!
Да, шефе!
Не свиђа ми се твоја храна.
Шта си рекла? -Рекла сам да ми се не свиђа твоја храна,
и желела бих да је вратим назад.
Жао ми је што то чујем.
Шта ти се код моје хране не свиђа?
За почетак,
исисао си уживање у јелу.
Свако јело које сте послужили вечерас је била нека интелектуална вежба,
а не нешто у чему желиш да седиш и уживаш.
Кад једем твоју храну,
има укус као да је направљена без љубави.
То је ван памети. Увек кувамо са љубављу.
Зар не? -Да, шефе!
Сви знају да је љубав најважнији састојак.
Онда завараваш самог себе.
Ма дај, шефе. Мислила сам да је ово вече за тешке непријатне чињенице.
Ово је једна од њих. Куваш с опсесијом,
не љубављу.
Чак су ти и топла јела хладна.
Ти си шеф кухиње.
Твоја једина сврха на овој Земљи је да служиш људима храну,
која би им се допала, али си омануо.
Омануо си. И досадио си ми.
А најгоре је што сам још увек гладна.
Још увек си гладна?
Да, јесам.
Колико гладна? -Умирем од глади.
Шта би појела?
Шта имаш?
Све.
Знаш шта бих стварно волела?
Реци ми.
Чизбургер.
Да, можемо да направимо чизбургер.
Прави чизбургер.
Не неко фенси, деконструисано авангардно срање.
Прави чизбургер.
Направићу ти веома добар, веома традиционалан чизбургер.
Мислим да не можеш.
Учинићу да се осећаш као да једеш онај први чизбургер који си појела.
Јефтин, онај који су твоји родитељи једва могли да приуште.
Покажи ми. -Какав волиш?
Средње. Амерички сир.
Амерички сир је најбољи сир за чизбургер
јер се топи без цепања.
Колико ће ме то коштати? -9,95.
Иде ли помфрит уз њега?
Нилс. -Да, шефе?
Да ли је фритеза још увек укључена? -Да, шефе.
Таласасти рез или француски?
То...
је чизбургер.
Да.
То је чизбургер.
Нажалост, гладне су ми очи.
Разумем.
Могу ли да понесем оно што ми је преостало?
Само тренутак молим.
ДОПУНСКИ ГАНГ: ЧИЗБУРГЕР само добро направљен чизбургер
Један чизбургер за понети.
И поклон кеса.
Хвала што сте вечерали у Хоторну.
Хвала...
За све.
Пре нашег последњег ганга, што се тиче рачуна.
Не примамо бакшиш, јер је напојница укључена у рачун.
И молим вас уживајте у својим поклон кесама.
Неке фине ствари су унутра.
Брошура са нашим локалним добављачима.
Мало домаће граноле.
Један од прстију Дага Верика
и копија вечерашњег менија.
Не, не.
Иде на рачун часописа.
Рекао сам ти да нећеш отићи.
Још једном,
хвала што вечерате с нама вечерас.
Ви представљате пропаст моје уметности
и мог живота,
и сада можете да будете део тога.
Део онога за шта се надам да је моје ремек дело.
А сада, наш последњи дезертни ганг је разиграни преокрет
у класику угодне хране.
Смор.
Најувредљивији напад на људско непце икада измишљен.
Чоколада неетичког порекла и желатинизована шећерна вода,
преклопљени грахам крекером индустријског квалитета.
Код нас је све погрешно, а ми то повезујемо са невиношћу.
С детињством. Мамом и татом.
Али оно што трансформише ову јебену монструозност је ватра.
Боже.
Пламен који прочишћава.
Он нас храни, греје,
препорођује, кује
и уништава.
Морамо пригрлити пламен.
Исусе Христе! Молим те.
Морамо бити прочишћени.
Очишћени.
Као мученици
или јеретици.
Можемо бити апсорбовани
и изнова створени.
Хвала вам.
Све вас волим!
Волимо и ми тебе, шефе!
СМОР слезови колачићи, грахам крекер,
гости, особље, ресторан
МЕНИ
Превео: Бамбула
Preuzeto sa www.titlovi.com