NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
Maapallolla asuu miljoonia kasvi- ja eläinlajeja.
Mitä voisi elää sen ulkopuolella?
Maailmankaikkeudesta on löydetty tuhansia planeettoja -
aurinkokuntamme ulkopuolelta.
Niitä uskotaan olevan vielä triljoonia.
Jos edes murto-osassa niistä on elämää,
universumin täytyy olla elossa.
Kaikilla elollisilla olennoilla on samat tarpeet.
Saada ravintoa,
lisääntyä -
ja kehittyä.
Soveltamalla elämän lakeja Maapallolla -
koko muuhun kosmokseen,
on mahdollista kuvitella -
mitä voisi elää -
vierailla planeetoilla.
Tähtitieteilijä on kuin elävä keskustelunaihe.
Ihmiset kysyvät aina, mitä mustassa aukossa on,
ja heitä kiinnostaa kovasti, onko muilla planeetoilla elämää.
Sitten keskustelu kääntyy aina tähän paikkaan.
TÄHTITIETEILIJÄ
ALUE 51, NEVADA, YHDYSVALLAT. SALAINEN
Alue 51 on salainen Yhdysvaltojen ilmavoimien tukikohta.
Sen olemassaolo tunnustettiin virallisesti vasta vuonna 2013.
PÄÄSY ASIATTOMILTA KIELLETTY
Mutta mitä siellä oikein tapahtuu?
Kukaan ei tiedä.
Jotkut tietysti luulevat tietävänsä. Salaliittoteorioihin uskovat väittävät,
että siellä säilytetään avaruusolentojen ruumiita.
Maahan pudonneiden alusten olennot tuodaan tänne,
ja niitä säilytetään pakastimissa tai missä sellaisia nyt voidaankin säilyttää.
Siellä säilytetään salaisuuksia, joista me emme saa tietää.
ALUE 51
Tässä kuvamateriaalissa näyttäisi olevan avaruusolennon ruumis,
jota tutkitaan Alueella 51.
Mutta video on huijaus,
joka lietsoo ajatusta, että keskuudessamme on muukalaisia.
RAVINTOLA - BAARI - MOTELLI MAAN ASUKKAAT TERVETULLEITA
Syy, miksi ufologian väitteet kuulostavat tieteistarinoilta on se,
että ne ovat tieteistarinoita.
Ufotutkimuksen hölmöydestä huolimatta -
uskon, että universumissa on muutakin elämää.
Tiedemiehenä uskon siihen,
koska pidän sitä tilastollisesti todennäköisenä.
MATALALLA LENTÄVIÄ ILMA-ALUKSIA
Pari vuotta sitten minä ja kollegani -
yritimme koota kaiken datan, joka on saatu kerättyä.
Kehitimme yhtälön, jonka avulla -
saatoimme laskea niiden universumin planeettojen lukumäärän,
joissa voisi olla sivilisaatioita. Saimme selville,
että kymmenen miljardia -
triljoonaa -
planeettaa -
on paikoissa, joissa voisi syntyä elämää. Ja mahdollisesti sivilisaatioita.
Jokainen noista planeetoista on potentiaalinen paikka.
Se, että ainoastaan meidän planeetallamme olisi sivilisaatio -
on aika epätodennäköistä.
Jos vieraiden planeettojen sivilisaatiot ovat tilastollisesti todennäköisiä,
mikseivät astronomit ole löytäneet merkkejä niistä?
Missä kaikki ovat?
Ajattele asiaa näin.
Tyynessämeressä on 706 miljoonaa miljardia litraa vettä.
Jos heitän tämän ämpärin veteen -
ja sitten nostan sen... Katsotaan, mitä siinä on.
No niin. Mitä näemme?
Ei mitään.
Koska ämpärissä ei ole elämää, pitäisikö minun uskoa, ettei sitä ole koko meressä?
Se olisi hullua. Siellä on kaikenlaista elämää.
Merisaukkoja, valaita, mustekaloja ja meduusoja -
ja herra ties mitä.
Ne vain eivät ole ämpärissä.
Tämä on täydellinen metafora Maapallon ulkopuolista älyllistä elämää etsiessä.
Aina, kun katsomme yksittäistä tähteä, se on kuin heittäisi ämpärin mereen.
Meidän on katsottava useita tähtiä ja tutkittava paljon dataa,
ennen kuin löydämme vihjeitä, jotka viittaavat toiseen sivilisaatioon.
Millaisia planeettamme ulkopuolisia sivilisaatioita avaruudessa voisi olla?
Kuvittele yhdeksän miljardia vuotta vanha planeetta. Kaksi kertaa Maata vanhempi.
Se on tarpeeksi vanha, jotta siellä voi olla pitkälle kehittynyttä älyä.
Tämä on Terra.
Terra oli kerran hedelmällinen maailma.
Nyt se on hedelmätön.
Elämä voi silti kukoistaa täällä -
keinotekoisten kupujen alla.
Kasvit muuttavat auringonvalon glukoosienergiaksi.
Se ruokkii Terran asukkaita.
Jokainen laatikko sisältää huippuälykkään olennon aivoaineen.
Ajan myötä ne ovat kehittyneet niin, että kehot ovat tarpeettomia.
Ne elävät pelkkinä hermokudoksina.
Ne eivät vanhene.
Eivätkä ne kuole.
Robotit tarkkailevat ja ylläpitävät niitä.
Jokainen on yksilö.
Mutta ne ajattelevat yhtenä mielenä.
Kollektiivisena tietoisuutena.
Tämä on pitkälle edistynyt sivilisaatio.
Maassa ihminen on ainoa laji, joka on luonut sivilisaation.
Mikseivät muut älykkäät olennot ole tehneet samaa?
Mustekala vastaa planeetallamme parhaiten avaruusolentojen älyä.
Mustekalat kuuluvat pääjalkaisten ryhmään.
Ne ovat kehittyneet aivan eri suuntaan.
Mustekalan joka lonkerossa on erillinen hermojärjestelmä.
Joka lonkerossa on noin 14 miljoonaa hermosolua.
Jokainen niistä voi tehdä itsenäisiä päätöksiä.
Voidaan sanoa, että mustekalalla on yhdeksät erilliset aivot.
Haluan koskettaa sitä.
Lego-leluja on vaikea erottaa.
Olemme uteliaita näkemään, saako se ne auki.
Mustekalat ovat selvästi älykkäitä.
Mutta älykkyys yksin ei riitä muodostamaan sivilisaatiota.
Yhteistyö on tärkeintä.
Ajatusten jakaminen.
Tiedon siirtäminen sukupolvelta toiselle.
Kulttuurimme paranee jatkuvasti.
Kehitämme lisää asioita aiempien keksintöjen pohjalta.
Selvä.
Ajatellaan tätä taksia.
Pyörät keksittiin yli 5 500 vuotta sitten.
Rautaa on sulatettu yli 4 500 vuoden ajan.
Vulkanoitua kumia on käytetty renkaissa noin 180 vuotta.
Monimutkaisen auton rakentamiseen tarvittiin kaikki nämä keksinnöt.
Mustekalan on hoksattava kaikki itse.
Se ei voi nojata aiemmin tehtyihin ratkaisuihin.
Se on rajoittavaa, vaikka olisi yhdeksät aivot.
Sivilisaatiot ovat kuin eläviä eliöitä,
joissa on miljoonia yhteenliittyviä osia.
Tämän yhdistyvyyden ansiosta ne voivat kasvaa.
TÄHDEN VALON INTENSITEETTI
Mutta Terran sivilisaatio on vaarassa.
Sen tähti on tuplasti meidän Aurinkomme ikäinen.
Tähtien vanhetessa ne palavat isommin ja kirkkaammin.
Lopulta Terra-planeetta palaa poroksi.
Siksi on meneillään pakosuunnitelma,
jolla asutetaan toinen planeetta samasta aurinkokunnasta,
mutta kauempana tähdestä kuin Terra.
Tässä maailmassa on jäätä, mutta ei ilmakehää.
Se pitää rakentaa.
Tämä on rakentamista planetaarisessa mittakaavassa.
Valtavat koneet sulattavat jääpeitteen -
vapauttaakseen höyryä ja kaasua.
Näin luodaan ilmakehä, jonka avulla planeetta lämpenee.
Näin valtava projekti vaatii valtavan määrän energiaa.
Se saadaan suoraan ikääntyvältä tähdeltä.
Kyky vangita energiaa on itse sivilisaation perusta.
MARRAKESH, MAROKKO
Yritän ennustaa tulevaisuutta.
Historiaa tarkastelemalla saa paljon ideoita.
Tiettyjen peruskehityssuuntien ansiosta voimme nähdä, mitä on tulossa -
mitä tulee elinajanodotteeseen, vaurauteen, väkilukuun.
Yksi paljastavimmista asioista on sivilisaation käyttämä energia.
FUTUROLOGI
Mitä enemmän energiaa sivilisaatio saa käsiinsä,
sitä voimakkaammaksi se tulee.
Se on edistyksen salaisuus.
Kivikaudelta nykypäivään.
Vapauttamalla hiilen lämmön ja energian -
saimme tarpeeksi korkeita lämpötiloja sulattamaan metallia -
työvälineisiin ja aseisiin.
Myöhemmin valjastimme fossiilisia polttoaineita kuten hiiltä ja maakaasua,
ja loimme ajoneuvoja, joilla pääsimme kulkemaan maailmassa yhä nopeammin.
Mutta suurin energianlähde on tietenkin tähtemme.
Noorin voimala on maailman suurin aurinkovoimalakompleksi.
Puoli miljoonaa peiliä Saharan autiomaan rajamailla.
Nämä täällä ovat heliostaatteja.
Ne seuraavat aurinkoa sen liikkuessa taivaalla,
ja kohdistavat kaiken sen energian tuohon torniin.
Sieltä energia leviää maailmaan ja antaa voimaa modernille sivilisaatiolle.
Kulkuneuvoillemme,
valaistukseen ja maataloudelle.
Ja täällä tärkeälle ilmastoinnille.
Kaikki, mikä pitää meidät turvassa ja työssä sekä viihdyttää meitä,
saa voimansa sähköstä.
Ja yhä enemmän siitä sähköstä -
tulee tämänkaltaisista aurinkovoimalaitoksista.
Mutta ihmiset käyttävät vain pienen osan auringon antamasta energiasta.
Maahan tulee joka tunti 430 triljoonaa joulea aurinkoenergiaa.
Se vastaa noin 2 000 Hiroshiman pommia per sekunti.
Paljon energiaa. Paljonko käytämme?
Ihmiskunta käyttää 410 triljoonaa joulea vuodessa.
Eli aurinko lähettää tunnissa enemmän energiaa kuin me käytämme vuodessa.
Kuvittele, jos voisimme vangita kaiken sen energian ja käyttää sitä voimanlähteenä.
Mitä ihmeitä voisimme saavuttaa?
Mitä paikkoja pystyisimme tutkimaan?
Tähtitieteilijöiden mukaan -
jokainen todella edistynyt sivilisaatio pystyy valjastamaan kaiken energiansa -
suoraan tähdistä.
Tällä tavalla Terran sivilisaatio on äärimmäisen pitkälle edistynyt.
Se on rakentanut aurinkopaneeleja avaruuteen -
lähelle tähteään -
saadakseen parhaat tulokset.
Mutta tähden muuttuessa isommaksi ja kirkkaammaksi -
se muuttuu myös epävakaammaksi.
Auringonpurkaus.
Ennemmin tai myöhemmin tämä on itsensä Terran kohtalo.
Se pyyhkiytyy olemattomiin oman aurinkonsa voimasta.
Ratkaisu on asuttaa uusi planeetta mahdollisimman nopeasti.
Täällä ei ole elämänmuotoja.
Koneet tekevät kaiken työn.
Ne pystyvät itse ajattelemaan ja tekemään omat päätöksensä.
Ne toimivat tekoälyllä.
Jos ihmiset vievät siirtokuntia avaruuteen,
pohjatyö tehdään samalla tavalla.
Robottien avulla.
Robottien suunnittelijat -
ovat ihmisiä kuten Philip Metzger.
Hän on viettänyt koko elämänsä avaruusohjelman ympärillä.
Isäni oli töissä tässä rakennuksessa. Hän auttoi rakentamaan Saturn V -raketit,
jotka olivat tarpeeksi isoja viemään ihmisiä Kuuhun.
Apollo 11, tämä on laukaisukeskus.
Laukaisutiimi toivottaa onnea ja hyvää matkaa.
Kiitos paljon. Lennosta tulee hyvä.
En koskaan unohda Apollo 11 -lentoa.
Olin 7-vuotias.
Katselin joen toisella puolella.
PLANEETTAFYYSIKKO
Siellä oli helikoptereita.
Ihmisiä oli tullut maailman joka kolkasta katsomaan Kuuhun lähtöä.
Tunnelma oli sähköinen. -Astronauteilla kaikki hyvin. 20 sekuntia.
15 sekuntia. Siirrytään automaattiohjaukseen.
Kaksitoista, yksitoista,
kymmenen, yhdeksän.
Lähtölaskenta alkaa.
Kuusi, viisi, neljä, kolme, kaksi, yksi -
nolla.
Laukaisu!
Alus on laukaistu.
Kun alus nousi taivaalle, näin pitkän, kauniin liekin,
joka kajastui veteen.
Irtosiko vaihe?
Vahvistamme vaiheen irtoamisen.
Joten varttuessani ei ollut epäilystäkään, että halusin olla rakettitieteilijä.
Philipistä tuli Nasan tutkija.
Mutta hän ei pysynyt rakettisuunnittelijana,
vaan siirtyi robotiikkaan.
Jos haluamme tehdä avaruudessa jotain upeaa, tarvitsemme robotteja.
RASSOR on suunniteltu toimimaan vaikeissa ympäristöissä.
Se kiipeää kivien yli.
Jos se jumittuu, se saa itsensä irti.
Jos se kääntyy ylösalaisin, se kääntää itsensä takaisin.
Se saa itsensä pulasta joka tilanteessa.
Yksinkertaisin asia, mitä planeetalla voi kaivaa on regoliitti,
eli planeetan pinnan peittävää maata.
Regoliitista saa metallia.
Siitä voi tehdä sähköjärjestelmien eristykseen tarvittavaa keramiikkaa.
Siitä voi tehdä rakettipolttoainetta.
Mutta louhintaan tarvitaan älyä.
Pitää tietää, minne ajaa ja mistä voi oikaista.
Ei saa eksyä ja täytyy päästä tarvittaessa irti.
Tarvitaan RASSOR:in kaltainen älykäs laite,
jotta avaruudessa voi aloittaa teollisuuden.
Robotiikan Graalin malja on itsensä replikointi.
Kone, joka pystyy kopioimaan itsensä.
Tämä on RASSOR:in vararengas.
Se on robotin avaruuden materiaaleista tekemä robotin osa toiselle robotille.
Tämä on varhainen esimerkki siitä, kuinka kehitämme robotteja -
kohti suljettua robottiekologiaa, joka pystyy lisääntymään itse avaruudessa.
Itseään toisintavien robottien avulla voi mennä minne tahansa.
Rajoja ei ole.
Ilman minkään elämänmuodon väliintuloa -
robotit suunnittelevat planeetan uudestaan.
Nyt se on valmis asutettavaksi.
Nyt on aika hylätä Terra.
Jokainen kupu on suunniteltu tätä hetkeä varten.
Kiertoradalle lähtöä.
Täältä ne matkustavat uuteen kotiinsa.
Kupoleissa on omat elämän ylläpitojärjestelmänsä.
Mutta ne ovat avuttomia -
voimakkaan auringon säteilyenergian edessä.
Mikään ei ole kehittynyt selviämään avaruuden tyhjiössä.
Tämä pätee niin avaruusolentoihin kuin ihmisiinkin.
Michael Foale tietää avaruusmatkailun vaarat.
1997 hän oli vieraileva amerikkalainen astronautti Venäjän Mir-avaruusasemalla -
ensimmäisen avaruudessa tapahtuneen törmäyksen aikana.
Venäläinen komentaja Vasily miehistöineen yritti kontrolloida -
7 tonnia painavaa huoltoalusta ja kiinnittää sen ilman tutkaa,
nopeutta tai etäisyden mittaamista avaruuasemaamme.
ASTRONAUTTI
Tunsin aseman...
Tai oikeastaan näin aseman liikkuvan ympärilläni ja kuulin jysähdyksen.
Silloin ajattelin, että tämä saattaa olla se hetki, jona kuolen.
Katselin pultteja,
ja odotin vain, että ne irtoavat ja kaikki repeytyisi ja näkisin avaruuden tyhjiön.
Sitten tuulettimet, valot ja tietokoneet pettivät ja hiljenivät.
Nyt olimme hiljaisella asemalla,
ja se alkoi kylmetä.
Olemme menettäneet sähköt.
Paine on 602.
Sitten korvissani alkoi poksahdella.
Tiesin, että paine alkoi pudota.
Ilma oli poistumassa avaruusasemalta.
Meillä oli 23 minuuttia elinaikaa, jos jäisimme, emmekä pysäyttäisi vuotoa.
Autoin Sashaa irrottamaan kaapeleita.
Valtaviin kaapeleihin menisi yleensä tunteja. Teimme sen kuudessa minuutissa.
Laitoimme siihen tulpan ja se imeytyi sisään näin.
Pysäytimme vuodon.
Katsoessani ikkunan edessä galaksia -
sanoin,
että päivä on ollut kurja, mutta näkymä on uskomattoman kaunis.
Yritin aistia koko maailmankaikkeuden läsnäolon.
Kaikkiaan Michael Foale kävi avaruudessa kuusi kertaa.
Lisää hiuksia lähtee.
Mutta jokainen sekunti pois Maapallolta -
lisäsi hänen säteilyannostaan.
Olemme altistuneet säteilylle Maassa,
mutta kun on kiertoradalla, altistuu sille tuhatkertaisesti.
Säteily vahingoittaa nyt DNA:tamme paljon nopeammin.
Kehoomme kehittyneet uudistusmekanismit -
eivät kestä sitä.
Kun palasin avaruuslennoiltani,
neljässä prosentissa valkosoluistani oli DNA-mutaatioita.
Toiset valkosolut tappavat suurimman osan solumutaatioista.
Ikävä kyllä, jotkut niistä eivät kuole.
Ne lisääntyvät ja muuttuvat syöviksi.
Se on perustavaa laatua oleva riski astronauteille.
Jos kuvittelemme lähtevämme tähtiin,
voi olla, että sadasta aluksesta vain yksi pääsee perille.
Pitkien matkojen avaruusmatkailu on aina riskialtista.
Jopa älykkäille muukalaisille.
Äkilliseltä auringonsäteilyltä ei voi suojautua.
Mutta niille, jotka selviävät perille asti,
tämä on heidän palkkionsa.
Uusi Terra.
Sen sijaan, että sopeutuisivat erilaiseen maailmaan,
he ovat luoneet kopion vanhasta maailmastaan.
Tällaiset ovat edistyneen sivilisaation edut.
Kuinka kauan hyvät ajat kestävät?
Tähti kasvaa isommaksi ja kirkkaammaksi.
Se sylkee yhä enemmän säteilyä.
Lopulta uudesta planeetasta tulee yhtä eloton kuin Terrasta.
Sitten heidän on muutettava uudestaan -
toiselle planeetalle, kauemmas tähdestä.
Tämä on liikkeellä pysymisen etu.
On mahdollista siirtyä maailmasta maailmaan -
luoden yhä uusia koteja.
Ehkä jokin muukalaisten sivilisaatio on jo matkalla kohti Maata.
Jos on, piiloudummeko heiltä -
vai ilmoitammeko itsestämme?
Selvä.
Lopetan sanomalla...
Päätän puheenvuoron kertomalla, miksi meidän pitäisi alkaa lähetykset,
ja miksi ne pitäisi aloittaa heti.
ASTROBIOLOGI
Doug Vakoch haluaa aloittaa vuoropuhelun mahdollisten muukalaisten kanssa -
lähettämällä niille radioviestejä.
Ensin hänen täytyy vakuuttaa Maan astronomit siitä,
että se on hyvä ajatus.
Täältä kaikki alkoi.
Maapallon suurin radioteleskooppi.
ARECIBON OBSERVATORIO
Täällä oleminen on erityistä.
Paikka on mahtava ja valtavan suuri.
Vuonna 1974 lähetimme täältä ihmiskunnan ensimmäisen viestin avaruuteen.
Se alkaa sykäyksillä, jotka laskevat luvut yhdestä kymmeneen.
Kun olemme näyttäneet, kuinka laskemme,
kuvaamme numeroilla Maan elämälle välttämättömiä kemiallisia elementtejä.
Ja sen jälkeen -
kerromme, miltä näytämme,
paljonko ihmisiä on,
kuinka pitkiä olemme.
Sitten esitelemme aurinkokuntamme.
Viesti päättyy siihen, että esittelemme teleskoopin, josta se on lähetetty.
Arecibo-viestin sykäykset -
voidaan järjestää piktogrammiksi, joka kertoo älykkäille muukalaisille -
elämästä Maassa.
Viesti lähetettiin kerran.
Se suunnattiin 25 000 valovuoden päässä olevaan tähtijoukkoon.
Jos olisimme lähettäneet viestin läheisiin tähtiin samalla kuin Arecibo-viestin,
meillä olisi mahdollisuus saada nyt viestejä tuhansien tähtien joukosta.
Emme tehneet sitä, joten olemme pimeässä.
Suurin syy, miksi emme ole lähettäneet viestejä, on pelko.
Valtavan menestyneissä tieteiselokuvissa -
muukalaiset tulevat Maahan tuhoamaan meidät.
Uskomme, että niin tapahtuisi.
Suurin haaste on joidenkin ihmisten huoli siitä,
että viestien lähettäminen johtaisi muukalaisten hyökkäykseen.
Vastaus on, että planeetallamme on ollut todisteita elämästä -
jo kahden miljardin vuoden ajan.
Jos avaruudessa on vainoharhaisia olentoja,
jotka haluavat tuhota kilpailijansa, heillä on ollut reilusti aikaa tehdä niin.
Satunnaisten viestien sijaan -
Dougin suunnitelma on lähettää tuhansia viestejä -
kun Arecibo-teleskooppi ei ole käytössä.
Radioastronomiaa voi harrastaa koska vain.
Mutta tykkään tehdä sitä öisin.
Kofeiini on meille välttämätöntä.
Paljon myöhäisiä iltoja. On pysyttävä terävinä.
Kerran kuussa -
Arecibo tutkii äskettäin löydettyjä asteroideja.
Usein on ehkä tunnin mittainen aukko,
jolloin lähetämme viestejä avaruuteen summamutikassa.
Ehdotan, että Arecibo käyttäisi näitä aukkoja -
lähettämällä läheisiin tähtiin viestejä -
siltä varalta, että kiertoradoilla on avaruusolentoja.
Joka kuukausi voisimme ottaa kohteeksemme noin 50 tähteä,
joilla voisi olla älyllistä elämää.
Minusta tämä pitäisi tehdä ehdottomasti.
Ajattelen tätä niin kutsuttuna "galaktiseen kerhoon liittymisenä".
Vertauksessa on outoa se, ettei kukaan koskaan puhu siitä,
että maksaisimme osuutemme tai jättäisimme edes hakemuksen.
Älyllisille avaruusolennoille viestittäminen -
saattaa olla tapa saada ensikontakti.
Kiitos.
Kiitos, Douglas, kiinnostavasta esityksestä.
Kun otamme yhteyttä toisiin tähtiin ja lähetämme niihin viestin,
parhaassa tapauksessa saamme vastauksen 10 - 20 vuoden päästä.
Mutta realistisesti ottaen se voi viedä tuhansia vuosia.
Tämä on siis jotain, jota teemme,
ei itsemme, vaan lapsiemme ja lapsenlapsiemme tähden.
Ja jopa muukalaisten.
Kahdeksan, seitsemän, kuusi,
viisi, neljä, kolme,
kaksi, yksi.
Laukaisu!
Vuonna 2018 uusin planeettoja etsivä teleskooppi lähti kiertoradalle.
Se löytää todisteita uusista maailmoista -
öisellä taivaalla.
Tähtitieteilijöiden mielestä on vain ajan kysymys,
ennen kuin jonkinlainen vieras elämänmuoto löytyy.
Ja niiden joukossa ehkä myös älyllisiä olentoja.
Jonain päivänä tiedämme varmasti.
Siihen asti voimme vain arvailla kuka tai mitä maailmankaikkeudessamme on.
Tekstitys: Merja Pohjola