EN ORIGINAL DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Jorden, hjemsted for millioner af arter.
Men hvad lever der hinsides?
Astronomer har opdaget tusinder af planeter uden for vores solsystem.
De tror, der findes flere billioner.
Hvis livet eksisterer på en brøkdel af dem,
er universet fuld af liv.
Alt levende har samme behov:
At spise...
...formere sig...
...og udvikle sig.
Ved at bruge livets love fra Jorden
på resten af universet
er det muligt af forestille sig,
hvad der kunne leve
på fremmede verdener.
LICK OBSERVATORIUM CALIFORNIEN, USA
Planeter uden for vores solsystem kaldes eksoplaneter af astronomer.
De er alle billioner af kilometer fra Jorden.
Alligevel er det måske muligt at opdage et svagt tegn på liv
fra lyset fra de stjerner, de kredser om.
Hver stjerne sender lys i alle slags farver.
Hvis vi kan fange lyset i vores teleskop
og sende det gennem et instrument, der spreder lyset ud i en regnbue,
og vi studerer regnbuen nøje,
kan vi finde de kemiske fingeraftryk
fra elementerne i den stjernes atmosfære.
Dette er en af de regnbuer, der er blev opfanget af teleskopet.
Det er fra stjernen Tau Ceti omkring 12 lysår væk.
Vi kan se de mørke linjer fra brint i stjernens atmosfære.
Her ser vi tre karakteristiske linjer fra magnesium.
Det er stjernens atmosfære,
men vi vil gerne fange lys,
der passerer gennem atmosfæren på en eksoplanet.
Sådan kan vi fange atmosfærens kemiske fingeraftryk.
I 2012 kunne den slags fingeraftryk ses i vores eget solsystem.
Da Venus passerede forbi solen,
sås silhuetten af den.
Et øjeblik dukkede en lille glorie op: Venus' atmosfære.
Det er den smule lys, som astronomer leder efter.
Hvis de kan analysere atmosfæren på fjerne eksoplaneter,
når deres silhuet ses foran fjerne stjerner,
kan de måske finde bevis på liv.
Vi har tænkt nøje over, hvordan tegn på liv vil se ud.
Vi ser ser os omkring og overvejer, hvad der er i atmosfæren,
som ville kunne opdages mange lysår væk.
Vi ender altid ved den samme gas:
Oxygen.
Halvtreds til halvfjerds procent af ilt i atmosfæren kommer fra havet,
som er Jordens lunger.
Processen, der driver væksten af kæmpe tang i havene
og faktisk alle skove, vi ser på jorden,
er fotosyntese.
Det, der interesserer mig mest ved fotosyntese,
er det affaldsprodukt, der bliver smidt væk.
Det er ilten, der ender i atmosfæren.
Vi tror, at næsten alt ilt i vores atmosfære produceres ved fotosyntese
af livet her på Jorden.
Finder man masser af det,
ved man, at planeten er en levende verden.
Blandt billioner af verdener derude
er dem med mere ilt mere tilbøjelige til at opretholde liv.
Forestil dig en planet som Jorden, der kredser om ikke bare en stjerne,
men to.
Her ses Eden.
Lyset fra de to stjerner driver fotosyntesen.
Derved pumpes ilt ud i atmosfæren...
...så livet kan trives.
Græssere spiser svampe fra jordoverfladen...
...og er konstant opmærksomme på fare.
I løvtaget bor der rovdyr...
...som er udviklet til at bo oppe i træerne.
De venter på at slå til.
På jorden har græsseren fordelen.
Den er hurtigere.
Men rovdyret har udviklet et særligt våben.
Denne gang slipper græsseren væk
og rovdyret gemmer sin energi.
På enhver planet er energi dyrebar.
Stjernelys er en næsten uendelig energikilde.
Udfordringen er at forvandle det lys til liv.
Vi er i den tropiske regnskov.
Der er flere typer planter og dyr her end nogen andre steder på Jorden.
Træerne og planterne suger energien fra solen til sig.
Ved fotosyntese omdanner de sollys til glukoseenergi,
altså sukker.
Man kan se det og smage det.
Man kan smage energien fra solen.
Planter fungerer som batterier
og fanger solens energi som glukose.
Planteædere spiser planter.
Kødædere spiser planteædere.
Alle dele af fødekæden
afhænger af overførslen af denne energi.
Og i denne skov
kan ét dyr ikke få nok af det.
Kolibrien.
Kolibrien bevæger sine vinger hundrede gange i sekundet.
Man kan mærke, hvor meget energi de bruger bare ved at være der.
Det kolossale aktivitetsniveau
drives af glukoserig nektar.
Det er en anordning, der forfra ligner en blomst,
så kolibrien vil spise fra den.
Der kommer en.
Den flyver frem og tilbage. Du kan godt.
Nu drikker den.
Anordningen måler mængden af nektar, fuglen drikker,
og mængden af ilt den forbruger.
Vi beregner energiindtaget fra nektaren
og energioutputtet ud fra ilten.
Derved kan vi beregne, hvor meget energi fuglen bruger.
En svævende kolibri forbruger utroligt hurtigt ilt.
Ti gange hurtigere end en olympisk sprinter.
Jo mere ilt den kan sende ud i cellerne, jo hurtigere kan den forbrænde glukose
og frigøre energien i det.
På Jorden er 21 procent af atmosfæren ilt...
...hvilket er årsag til diversiteten omkring os.
ILT I ATMOSFÆREN 31 PROCENT
På Eden er der ti procent mere ilt end på Jorden...
...derfor er livet her mere forskelligartet...
...mere energisk...
...mere konkurrencepræget.
Sommeren er parringssæson for græssere.
Da de konstant frygter rovdyr, bruger de ikke tid på at finde en mage.
I stedet producerer de ormelignende yngel.
Ynglen skal smelte sammen to og to
for at skabe et embryo.
Som beskyttelse danner de en puppe.
De hænger over jorden, hvor de kan vokse
i fred for rovdyr.
Her på Jorden er dødstruslen en vigtig faktor
i livets udvikling.
Jagt sker overalt.
Der findes ikke en organisme,
som ikke risikerer at blive spist af en anden organisme.
Det, jeg er interesseret i, er, hvordan jagt former formering.
ARIMA-DALEN TRINIDAD
De svømmer herhen.
Denne flod er perfekt til at studere guppyer
og deres formeringsmønster.
-Ja. -Her er en han til.
Det er et afslappet sted.
Guppyerne lever blot med én anden fiskeart.
Det er en fisk, der sjældent spiser eller chikanerer guppyer.
De kan svømme, hvor de vil, uden at risikere at nogen spiser dem.
-Okay. Sådan. -Sådan.
Her har vi nogle ungfisk, vi har fanget. Der er fem.
De ser måske små ud, men de er store af nyfødte guppyer at være.
Guppyerne her investerer meget i relativt få afkom.
Længere nede ad floden er det noget helt andet.
Hold da op.
Denne sten er en naturlig barriere, der deler floden.
Under den lurer faren.
Guppylivet hernede minder om en flygtnings liv.
De er altid på flugt fra rovdyr. Hvis en guppy svømmede her...
...ville den blive ædt.
Guppyer har kun et forsvar, og det er at lave mange afkom,
så nogle af dem forhåbentlig overlever.
Jeg har to ungfisk med oppe fra, hvor guppyerne bor uden rovdyr,
og fire hernede fra, hvor guppyerne bor med rovdyr.
Der er stor forskel på størrelsen.
Dem, der er herfra, er meget mindre end dem over barrieren.
Det er usandsynligt, at mødrene overlever, uanset hvad de gør.
Derfor er den bedste strategi hernede at lave mange små ungfisk.
Guppyerne har udviklet to forskellige måder at formere sig på:
De får enten få store ungfisk
eller mange små.
Den afgørende faktor er truslen fra rovdyr.
Hvis man er et byttedyr, dør man ung,
så man skal leve hurtigt.
Man skal arbejde hårdt på at få unger. Hvis man ikke gør det, uddør man.
En sådan strategi ville gælde på enhver planet,
hvor en art jager en anden.
På Eden har græsserne udviklet sig til at avle hurtigt.
De producerer så mange afkom så hurtigt som muligt...
...for at sikre artens overlevelse.
Men i skoven er de aldrig i sikkerhed.
Når sommeren går på hæld,
kommer der orange frugter på svampene...
...som tiltrækker græssere.
Sporer i frugten spreder en infektion.
Når rovdyr angriber,
flygter inficerede græssere ikke.
De har mistet deres frygt-instinkt.
Det er et nemt måltid...
...men også giftigt.
Svampene har brugt græsserne til at inficere og dræbe rovdyrene.
GREAT RIFT-DALEN TANZANIA
Sådanne komplekse sammenhænge mellem arter findes på Jorden,
men ikke alle er så dødbringende.
Hadzaerne er jæger-samlere, som lever af landet.
Jeg hedder Palango.
Som mand er mit job at jage.
Jeg bærer altid bue og pil
for at beskytte mig...
...for der er mange
farlige dyr i bushen.
Der sættes stor pris på en spise med mange kalorier, og det er:
Honning.
Men det er svært at finde frisk honning.
Bierne flytter deres bistade hver sæson.
Derfor bruger Hadzaerne hjælp.
Honningøge er meget kloge fugle.
De ved, hvor der er honning, og de fører dig til den.
Den laver et særligt kald...
...og jeg fløjter tilbage.
Hvis jeg følger den, fører den mig til honningen.
Honninggøgen har levet op til sit navn.
Den har ført dem til en bistade i et baobabtræ.
Jægerne har brug for fuglen til at finde bierne.
Og fuglen har brug for jægerne til at få adgang til honningen.
Honninggøgen fører os til bierne.
Men bierne er aggressive.
Den har brug for vores hjælp.
At klatre op i et baobabtræ...
...er meget svært og farligt.
Jeg faldt engang ned.
Vi bruger røg til at sløve bierne
og jage dem ud af bistaden.
Det er risikoen værd.
Frisk og fyldig honning.
Palango sørger for, at fuglen får sin andel.
Det er en win-win-situation.
Et komplekst forhold mellem arter
kaldes en symbiose.
Jo rigere økosystemet er, jo mere komplekst er forholdet.
På Eden er der udviklet en dødelig trevejssymbiose...
...der er centreret om svampene.
Først fodrer de græsserne.
Så smitter de dem...
...så rovdyrene forgiftes.
Svampene gør alt det for at dyrke næste generation...
...som så lever af ligene fra rovdyrene.
På Jorden spiller svampe en afgørende, men usynlig rolle
i alle skoves liv.
Bag kulisserne.
ROTHIEMURCHUS-SKOVEN SKOTLAND
De fleste tror, at det første komplekse liv på vores planet
var noget lignende insekter eller måske endda dinosaurerne.
Men hundreder af millioner af år før det
var de første komplekse multicellulære organismer de her:
Svampe.
Vi kender til mindst 140.000 arter,
men det er sandsynligvis mindre end ti procent af det samlede antal.
Der er formentlig tusindvis af svampearter
i denne skov alene.
Her har vi tre svampe,
og dem kan man finde overalt i skoven.
Men det fantastiske er, at disse svampe blot er toppen af isbjerget.
Når vi kigger under overfladen,
er det meste af svampen faktisk i disse små tråde,
der ses overalt i jorden.
Det hedder myceliet, og det forbinder alle svampene i området.
Der kan være kilometervis af disse mikroskopiske svampe,
som spreder sig i jorden.
Træerne har brug for fibrene for at overleve.
Og træerne kan optage kulstof fra atmosfæren,
som de videregiver til svampene.
Samtidig har svampene adgang til kvælstof og fosfor i jorden,
som de giver i bytte for det kulstof.
Så begge organismer har gavn af det.
Det mest utrolige
ved dette myceliumsystem er nok, hvor forbundet det er.
Svampene, der er forbundet til dette træs rødder,
er også forbundet til det træs rødder,
og det der,
og de er også forbundet til deres naboer
via samme myceliumsystem, der går fra træ til træ.
Myceliumnetværket er som et kredsløb af ledninger og knudepunkter,
hvor information kan strømme igennem.
Og med det
kan svampe vedligeholde skoven.
Hvis et træ derovre er ved at dø,
kan der sendes mere næring til det,
så det kan få det bedre,
hvilket også gør, at svampesystemet klarer sig bedre.
Og hvis der er en forstyrrelse i en del svampenetværket,
kan det fjerne næringsstoffer,
så det minimerer påvirkningen fra forstyrrelsen.
Det er disse usynlige økosystemingeniører,
der sørger for, at hele systemet fungerer på en sund måde.
Systemet kaldes "Wood Wide Web",
og det lyder som en spøg,
men det minder meget om internettet,
idet det sørger for, at alle organismer er forbundet i skoven.
Denne proces foregår
på hele planeten i alle de økosystemer, vi kan forestille os.
Så hvis der er et frodigt økosystem på en fremmed planet,
er det nok understøttet af noget lignende dette enorme myceliumsystem.
I Edens skove sker der et bytte
mellem svampe, græssere og rovdyr.
Men der er større, himmelske kræfter på spil.
På Eden er årstiderne voldsommere end på Jorden.
Der er større udsving i lys og varme på grund af tvillingestjernerne.
Når vinteren nærmer sig,
migrerer de tilbageværende rovdyr.
De følger lyset.
De tilbageværende græssere dør.
Det er det samme hver vinter.
Intet vokser i den mørke skov...
...kun embryoerne i deres pupper.
Når årstiden skifter...
...klækker græsserne...
...efter signal fra tvillingestjernernes tilbagevenden.
På Jorden gør livet det samme.
Årstiderne bruges som et ur.
Det er midsommer,
årets længste dag.
YELLOW BREECHES-FLODEN PENNSYLVANIA, USA
Der er mange fluefiskere på denne tid af året,
da det er nu, at fiskene bider.
Det gør de, fordi der er så meget mad i floden,
og den madkilde er de her majfluer.
Vi tænker mest, at majfluerne flyver rundt blandt os,
men det meste af deres liv lever de
på bunden af floden, hvor de udvikler sig og vokser.
Det hele er en forberedelse til denne ene gang på året,
hvor de kommer frem.
Yellow Breeches-floden
giver vand til Susquehanna.
Under vandet her
er millioner af majfluer klar til at komme frem.
Når solen går ned, kommer de frem...
...i hobetal.
Det virker, som om et enormt antal insekter er dukket op ud af det blå.
Det føles nærmest som en invasion.
Majfluer lever højst i to dage.
På den tid skal de finde en mage og videreføre deres gener.
De har én chance og lykkes det ikke,
er den majflue færdig.
Når de har parret sig,
vender hunnerne tilbage til floden for at lægge æg
og så dø.
De små hvide prikker er en majflue,
der er nået tilbage til vandet og har lagt æg.
De flyder ned ad floden i tusindvis.
De har sørget for en ny generation,
der vil gøre det samme til næste år
til denne timede begivenhed.
Årstidernes skiften er altid dikteret af
en planets hældning i forhold til sin stjerne.
Jordens hældning er 23,5 grader.
På Eden er hældningen 40 grader.
Derfor spredes der mere lys ud over planetens overflade.
Og mere lys betyder mere liv.
Det er forår, og der er mad at spise...
...men de nye græssere skal vokse så hurtigt som muligt...
...inden rovdyrene vender tilbage...
...og livscyklussen gentager sig.
Fantastiske skabninger...
...der lever af glukose...
...drives af ilt...
...og næres af stjernelys.
Det, der er sandt på Eden, kan være sandt i hele universet...
...at alt liv afhænger af strømmen af energi.
Hvordan mon livet ville tilpasse sig en anden verden?
En verden beboet af intelligente væsener.
Intelligente nok til at skabe et nyt hjem
blandt stjernerne.
Oversat af: Emil Tolstrup