PŮVODNÍ DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Země. Domov milionů druhů živočichů.
Ale co asi tak žije… mimo ni?
Astronomové už mimo naši sluneční soustavu
objevili tisíce planet.
Věří, že jich tam jsou další biliony.
Pokud existuje život jen na malé části z nich,
pak vesmír musí… kypět životem.
Všichni živí tvorové mají stejné potřeby:
krmení…
rozmnožování...
vývoj.
Pokud aplikujeme zákony pozemského života
na zbytek vesmíru…
můžeme si udělat představu,
co by tak mohlo žít…
v mimozemských světech.
LICKOVA OBSERVATOŘ KALIFORNIE, USA
Planety mimo naši sluneční soustavu jsou astronomy označovány jako exoplanety.
Nacházejí se biliony kilometrů od Země.
A přesto je možné odhalit podle světla hvězdy,
kterou obíhají, sebemenší náznaky života.
Každá hvězda k nám vysílá světlo různých barev.
Pokud tedy zachytíme dalekohledem světlo,
protáhneme ho přístrojem, který jej rozloží na duhu,
a hodně detailně tu duhu prostudujeme,
najdeme v atmosféře této hvězdy
chemické otisky prvků.
Toto je jedna taková duha zachycená dalekohledem u vzdálené hvězdy,
zhruba 12 světelných let daleko, hvězda je Tau Ceti.
V atmosféře hvězdy vidíme tyto tmavé čáry, ty jsou od vodíku.
Tady dole jsou tři charakteristické linie hořčíku.
Toto je tedy atmosféra hvězdy,
ale naším úkolem je získat světlo,
které prochází atmosférou exoplanety,
abychom zachytili chemický otisk atmosféry přesně tím samým způsobem.
V roce 2012 byl tento typ otisku viditelný i v naší sluneční soustavě.
Když Venuše prošla před Sluncem,
byla vidět její silueta.
Na chvilku se objevilo i malé halo, světelný kruh, což je atmosféra Venuše.
To je právě ono světlo, které astronomové hledají.
Pokud se jim podaří analyzovat atmosféru vzdálených exoplanet,
která vytváří siluetu na pozadí vzdálených hvězd,
mohou najít stopy života.
Velmi pečlivě jsme přemýšleli, jak budou vypadat známky života.
Proto jsme se rozhlíželi a zvažovali, co by v atmosféře
mohlo být rozeznatelné na vzdálenost mnoha světelných let.
A vždycky jsme skončili u stejného plynu:
u kyslíku.
Padesát až sedmdesát procent kyslíku v naší atmosféře
ve skutečnosti pochází z oceánu…
který funguje jako plíce planety.
Proces, který řídí růst obřích chaluh v oceánech
a vlastně i všech lesů, které vidíme na pevnině,
se nazývá fotosyntéza.
Na fotosyntéze mě ze všeho nejvíc zajímá
odpadní produkt, který odchází pryč.
To je kyslík, ten končí v atmosféře.
Domníváme se, že veškerý kyslík v naší atmosféře vzniká fotosyntézou,
je tedy produktem života na planetě Zemi.
Pokud vidíte hojnost kyslíku,
víte, že příslušná planeta je plná života.
Mezi biliony světů tam venku
nejpravděpodobněji udrží život ty, které mají víc kyslíku.
Představte… si planetu jako Země, která obíhá ne kolem jedné hvězdy…
ale dvou.
Toto je Eden.
Světlo z dvojice jeho hvězd posiluje fotosyntézu…
do atmosféry proniká kyslík…
a na planetě se daří životu.
Býložravci se pasou na nízkých houbách…
ale současně jsou stále ve střehu před nebezpečím.
Koruny stromů jsou domovem predátorů…
kteří jsou dokonale vyvinutí k životu mezi stromy.
Čekají na vhodný okamžik k útoku.
Na zemi má býložravec výhodu.
Při běhu je rychlejší.
Ale u predátora se vyvinula speciální zbraň.
Tentokrát býložravec uteče…
a predátor raději šetří energii.
Energie je cenná na jakékoliv planetě.
Hvězdné světlo je sice prakticky nekonečný zdroj,
ale trik spočívá v tom, jak ji přeměnit na život.
Jsme v tropickém deštném lese.
Je tu víc druhů rostlin a živočichů než kdekoliv jinde na Zemi.
PARQUE VERDE Y AGUA KOLUMBIE
Stromy a rostliny pohlcují sluneční energii.
Kouzlem fotosyntézy přeměňují sluneční svit na glukózovou energii,
jinými slovy: na cukr.
Můžete to vidět i ochutnat.
Můžete přímo ochutnat energii ze slunce.
Rostliny fungují jako baterie,
které uchovávají sluneční energii jako glukózu.
Býložravci pojídají rostliny.
Masožravci pojídají býložravce.
Každý článek v potravním řetězci
závisí na přenosu této glukózové energie.
A v tomto lese
najdete jednoho tvora, který se ji nedokáže nabažit:
kolibříka.
Kolibříci umí mávnout křídly víc než stokrát za vteřinu.
Cítíte, kolik energie vydávají jen tím, že visí ve vzduchu.
Tato šílená aktivita
je možná díky nektaru, který je bohatý na glukózu.
Toto je zařízení, které zepředu vypadá jako květina,
aby přilákalo kolibříka a ten zde hledal potravu.
A jeden tu je.
Létá sem a tam. No tak, to zvládneš.
Ano, a teď už pije.
Zařízení měří nektar, který pták pije,
a kyslík, který dýchá.
Z nektaru vypočítáme příjem energie
a z kyslíku výdej energie.
Tak můžeme přesně spočítat, kolik energie pták spotřebuje.
Vznášející se kolibřík spotřebovává kyslík neuvěřitelným tempem:
desetkrát rychleji než olympijský sprinter.
Čím více kyslíku dostane do buněk, tím rychleji zvládne spalovat glukózu,
a tím uvolňuje její energii.
Na Zemi je 21 procent atmosféry kyslík…
který podporuje rozmanitost života kolem nás.
ATMOSFÉRICKÝ KYSLÍK
Na Edenu je o 10 procent víc kyslíku než na Zemi...
život tu tedy může být rozmanitější…
energičtější…
soutěživější.
V létě se býložravci rozmnožují.
Stále ostražití před predátory nemarní čas hledáním partnera.
Místo toho vyprodukují jakýsi červovitý potěr.
Každý červík se musí spojit s druhým,
aby vzniklo embryo.
K jeho ochraně pak vytvoří kokon.
Zavěšena nad zemí mohou embrya růst
mimo dosah predátorů.
Tady na Zemi je hrozba smrti významným faktorem
ovlivňujícím vývoj života.
Dravé organismy jsou všude.
A není tu živočich,
který by nebyl vystaven riziku, že ho sežere jiný.
Mě zajímá, jak toto riziko ovlivňuje reprodukci.
REZERVACE ARIMA VALLEY TRINIDAD
Budou připlouvat sem.
Tato řeka je dokonalé místo ke studiu živorodek duhových
a způsobu jejich rozmnožování.
- Jo. - Tady je další samec.
Tohle je lepší čtvrť.
Živorodky tu žijí jen s jediným dalším druhem ryb
a tento druh zřídkakdy živorodky požírá nebo obtěžuje.
Mohou si plavat, kam chtějí, aniž by riskovaly, že je někdo sežere.
- Ano. Výborně - A je to.
Máme tu pár mrňat, která jsme odlovili. Je jich tu pět.
Možná vám připadají malé, ale na novorozenou živorodku jsou velké.
Živorodky investují spoustu energie do relativně malého množství potomků.
Ale o kus dál po proudu je všechno jinak.
A jsme tu.
Nádhera.
Tento balvan je přírodní překážka, která rozděluje řeku.
Pod ním číhá nebezpečí.
Existence živorodky pod balvanem se dost podobá životu psance.
Pořád jste na útěku před predátory. Kdyby živorodka připlula sem…
nepřežila by ani vteřinu.
Jediná obrana, kterou živorodky mají, je vyprodukovat spoustu potomků…
v naději, že se někteří dožijí dospělosti.
Mám tu dvě mladé živorodky z horního toku, kde nejsou predátoři,
a čtyři odsud, kde s nimi predátoři žijí.
Je tu dramatický rozdíl ve velikosti.
Ty, co jsou odsud, jsou mnohem menší
než ty, co jsem chytil nad bariérou.
Bez ohledu na vyvíjené úsilí nemají matky příliš dobré vyhlídky.
A tak tou nejlepší strategií tady dole je plodit spoustu malých potomků.
Živorodky si vyvinuly dva různé způsoby rozmnožování:
pořídit si pár větších mláďat…
nebo hromadu malých.
Rozhodující faktor je ohrožení predátory.
Pokud patříte k loveným druhům, můžete zemřít mladí,
proto raději žijte rychle.
Investujte energii do mláďat, protože jinak můžete vyhynout.
Taková strategie by se fungovala na jakékoliv planetě,
kde jeden druh požírá druhý.
U býložravců na Edenu se též vyvinulo rychlé rozmnožování.
Vyprodukují maximum potomků, co nejrychleji to jen jde,
aby zajistili přežití druhu.
Jenže v lese nejsou nikdy tak úplně v bezpečí.
Ke konci léta
rostou na houbách oranžové plody,
které přitahují býložravce.
Spory na plodnici šíří infekci.
A teď, když predátoři zaútočí,
nakažení býložravci neutíkají.
Ztratili instinkt strachu.
Je to dostupná potrava,
ale jedovatá.
Houby použily býložravce k nakažení a zabití predátorů.
VELKÁ PŘÍKOPOVÁ PROPADLINA TANZÁNIE
Takto složité mezidruhové vztahy existují i na Zemi…
ale ne všechny jsou životu nebezpečné.
Hadzové jsou lovci a sběrači, kteří se živí tím, co jim dá tato krajina.
Jmenuji se Palango.
Jako muž mám za úkol lovit.
Nosím neustále luk a šípy
na svou ochranu…
protože v buši
je spousta nebezpečných zvířat.
Jedna vysoce kalorická potravina má vyšší hodnotu než ostatní:
med.
Jenže najít čerstvý med je náročné.
Každou sezónu přesouvají včely svá hnízda jinam.
Proto Hadza potřebuje pomoc.
Medozvěstky jsou velmi chytří ptáci.
Ví, kde je med, a zavedou vás tam.
Vydává zvláštní křik…
a já odpovídám pískáním.
Když jdu za ní, dovede mě přímo k hnízdu.
Medozvěstka dostála svému jménu.
Dovedla je k včelímu hnízdu v dutině baobabu.
Lovci potřebují k nalezení medu ptáka.
A pták potřebuje lovce, aby se dostal k medu.
Medozvěstky nás dovedou k včelám.
Ale včely jsou agresivní.
Proto potřebují naši pomoc.
Nejdřív musím vylézt na baobab.
Je to velmi těžké a nebezpečné.
Jednou jsem dokonce i spadl.
Používáme kouř, kterým včely omámíme
a vyženeme je z hnízda.
Riziko se vyplatilo.
Čerstvý, hustý med.
Palango se postará, aby i pták dostal svůj díl.
Získají tak obě strany.
Složitý vztah mezi dvěma druhy
je známý jako symbióza.
Čím je ekosystém bohatší, tím komplexnější je to vztah.
Na Edenu se vyvinula vražedná trojstranná symbióza…
která se točí kolem hub.
Těmi se nejprve krmí býložravci.
Houby je následně nakazí…
aby otrávili predátory.
A to vše dělají houby v zájmu příštích generací…
které se živí těly mrtvých predátorů.
Na Zemi hrají houby klíčovou, avšak neviditelnou roli
v životě každého lesa.
Jsou v zákulisí.
LES ROTHIEMURCHUS SKOTSKO
Podle mě si většina lidí myslí, že první složitější život
na naší planetě byl třeba hmyz, nebo dokonce dinosauři.
Jenže ve skutečnosti stamiliony let předtím
byly první složitější vícebuněčné organismy tyto:
houby.
Víme minimálně o 140 000 druzích,
ale i to bude asi méně než deset procent celkového počtu.
Jen v tomto lese budou odhadem tisíce
nejrůznějších druhů hub.
Takže tu máme tři houby
a takhle jsou rozeseté po celém lese.
Ale co je na těchhle houbách úžasné,
to je skutečnost, že jde jen o špičku ledovce.
Když se podíváme pod povrch,
větší část houby je ve skutečnosti v těchto malých vláknech,
která procházejí půdou.
Nazývají se mycelium a propojují všechny
ostatní houby v této oblasti.
Pod zemí se tak mohou táhnout desítky kilometrů
těchto malých, mikroskopických hub.
Strom tato vlákna potřebuje k přežití,
protože strom dokáže odebírat uhlík z atmosféry
a poskytuje ho houbám.
Houby na druhou stranu mají přístup k dusíku a fosforu z půdy,
který poskytují výměnou za tento uhlík.
Jde tedy o soužití, které je výhodné pro oba organismy.
Zřejmě to nejúžasnější
na myceliálním systému je jeho vzájemná provázanost.
Proto houby, které jsou napojené na kořeny tohoto stromu,
budou současně spojené i s kořeny támhletoho
i tamtoho vzadu
a stejně tak budou spojené s jejich sousedy,
a to přes stejný myceliální systém, který vede od stromu ke stromu.
Myceliální síť je jako obvod drátů a uzlů,
kterým mohou proudit informace.
A díky němu
dokážou houby udržovat les.
Kdybychom támhle měli jeden umírající strom,
zvládly by přesměrovat víc živin k tomuto stromu,
který se by se uzdravil a následkem toho,
by se vedlo lépi i houbovému systému.
Stejně tak platí, že pokud dojde k narušení houbové sítě,
začne odvádět živiny stranou,
aby byl minimalizován dopad tohoto narušení.
Jsou to neviditelní ekosystémoví inženýři,
kteří udržují celý systém funkční a zdravý.
Tento systém se stal známým jako lesní internet,
a i když to zní jako vtip,
svým fungováním se od internetu ve skutečnosti zase tak moc neliší,
protože udržuje všechny organismy propojené v rámci lesního systému.
Tento proces se odehrává
po celé planetě, v každém ekosystému, jaký si dokážeme představit.
Takže pokud budeme mít na nějaké planetě dostatečně prosperující ekosystém,
určitě se bude opírat o něco podobného jako tento rozsáhlý myceliální systém.
Život v lesích Edenu je rovnováha mezi houbami,
býložravci a predátory.
Ale ve hře jsou též mocné nebeské síly.
Na Edenu jsou výraznější rozdíly mezi ročními obdobími.
Tedy větší kolísání intenzity světla a tepla dopadajícího sem z obou hvězd.
Jak se blíží zima,
zbylí predátoři migrují...
za světlem.
Zbylí býložravci umírají.
Každou zimu je to stejné.
V temném lese nic neroste,
s výjimkou embryí v jejich kokonech.
Jakmile se začne měnit počasí…
býložravci se vylíhnou.
Spouštěčem je návrat světla z obou hvězd.
Život na Zemi se chová podobně,
i pro něj jsou roční období jako hodiny.
Je slunovrat,
nejdelší den v roce.
ŘEKA YELLOW BREECHES RIVER PENSYLVÁNIE, USA
V tomto ročním období je zde hodně rybářů,
protože právě v této době ryby skvěle berou.
Důvodem je nadbytek potravinových zdrojů v řece
a těmito zdroji jsou tyto malé organismy, nymfy jepic.
My si jepice představujeme, jak létají kolem nás nad zemí,
ale ve skutečnosti stráví značnou část svého životního cyklu
na dně řeky, kde se vyvíjejí, rostou
a to vše směřuje k tomuto ročnímu období,
ve kterém vyplouvají vzhůru.
Yellow Breeches River
vtéká do řeky Susquehanna.
Pod touto hladinou
jsou miliony jepic připravených vyrazit.
A když zapadne slunce, jsou tady…
celá armáda.
Najednou je tu spousta hmyzu, který jako by se vynořil odnikud.
Přijde vám to skoro jako invaze mimozemšťanů.
Jepice žijí maximálně dva dny.
Během této doby musí najít partnera, kterému předají geny.
Mají jeden pokus, jedinou šanci, a když ji promarní,
skončilo to pro ně.
Jakmile se spáří,
vydávají se samičky do řeky, aby nakladly vajíčka,
a pak umírají.
Každá z těchto bílých teček je jepice,
které se podařilo vrátit do vody a naklást vajíčka.
Ty pak klesají dolů po tisících, po statisících.
A z nich se stane nová generace,
která bude pokračovat a uskuteční příští rok
tutéž přesně načasovanou událost.
Rytmus ročních období vždy udává
náklon planety vůči její hvězdě.
Země má náklon 23 a půl stupně.
Na Edenu tento úhel činí 40 stupňů.
To znamená, že se víc světla dostane na větší povrch planety.
A víc světla znamená víc života.
Je jaro a nastal čas pastvy...
ale tito noví býložravci musí vyrůst co nejrychleji…
než se vrátí predátoři...
a životní cyklus začne znovu.
Neobyčejná stvoření…
krmená glukózou…
poháněná kyslíkem...
vyživovaná světlem hvězd.
A co platí na Edenu, může přece platit v celém vesmíru.
Tedy že veškerý život závisí na proudění energie.
Jak by se ale život přizpůsobil zcela jinému světu?
Obydlenému inteligentními bytostmi?
Natolik inteligentními, že si vybudují nový domov…
mezi hvězdami.
České titulky: Petr Miklica