EN ORIGINAL-DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Jorden er hjem til flere millioner arter.
Men hva kan leve... bortenfor?
Astronomer har oppdaget flere tusen planeter
utenfor vårt solsystem.
De tror det finnes mange billioner flere.
Hvis det finnes liv på bare en brøkdel av dem,
må universet være... levende.
Alt levende har de samme behovene:
Næring...
...forplantning...
...og utvikling.
Ved å anvende Jordens naturlover
på resten av universet...
...er det mulig å se for seg
hva som kan leve...
...på fremmede planeter.
LICK-OBSERVATORIET
Planeter utenfor solsystemet vårt betegnes av astronomer som eksoplaneter.
Alle er mange billioner kilometer unna Jorden.
Men det kan likevel være mulig å oppdage et svakt livstegn...
...fra lyset fra stjernene de går i bane rundt.
Hver stjerne sender lys i alle mulige farger.
ASTROFYSIKER
Hvis vi kan fange lyset i teleskopet og spre det ut i en regnbue,
og vi ser nøye på den regnbuen,
vil vi finne de kjemiske fingeravtrykkene til elementene i den stjernens atmosfære.
Dette er en av regnbuene fanget av teleskopet fra en fjern stjerne
rundt 12 lysår unna. Stjernen heter Tau Ceti.
Vi kan se disse mørke strekene fra hydrogen i stjernens atmosfære.
Her nede ser vi de tre karakteristiske strekene fra magnesium.
Dette er stjernens atmosfære,
men det vi ønsker, er å fange lys
som går gjennom en eksoplanets atmosfære,
og fange den atmosfærens kjemiske fingeravtrykk på samme måte.
I 2012 var et slikt fingeravtrykk synlig i vårt eget solsystem.
Da Venus passerte foran solen,
sto den i silhuett mot den.
I et øyeblikk dukket det opp en liten lysrand: Venus' atmosfære.
Det er denne lysstrimmelen astronomer leter etter.
Hvis de kan analysere atmosfæren til fjerne eksoplaneter...
...i silhuett mot fjerne stjerner...
...kan de finne bevis på liv.
Vi har tenkt veldig grundig på hva livstegnene vil være.
Vi ser oss om og ser på hva som er i atmosfæren
som kan være mulig å oppdage fra flere lysår unna.
Det fører oss alltid tilbake til samme gass:
oksygen.
50-70 % av oksygenet i atmosfæren vår
kommer faktisk fra havet...
...som er Jordens lunger.
Prosessen som driver fremveksten av gigantisk tare i havene,
og faktisk alle skogene vi ser på land,
er fotosyntesen.
Det som interesserer meg mest med fotosyntese,
er avfallsproduktet som blir forkastet.
Det vil si oksygenet som går opp i atmosfæren.
Vi tror nesten alt oksygenet i atmosfæren blir produsert av fotosyntesen,
av liv her på Jorden.
Hvis man ser det i overflod,
vet man at planeten er en levende verden.
Blant de mange billioner planetene der ute
har de med mer oksygen større sannsynlighet for å opprettholde liv.
Se for deg en planet som Jorden som ikke går i bane rundt én stjerne...
...men to.
Dette er Eden.
Lyset fra tvillingstjernene driver fotosyntesen...
...pumper oksygen inn i atmosfæren...
...og får livet til å blomstre.
Beitedyr nærer seg av lavtvoksende sopper...
...men de er på konstant vakt mot fare.
Løvtaket er hjem til rovdyr...
...som har utviklet seg til å bo i trærne.
De venter på en sjanse til å slå til.
På bakken har beitedyret overtaket.
Det er raskere i en jakt.
Men rovdyret har utviklet et spesialvåpen.
Denne gangen unnslipper beitedyret...
...og rovdyret sparer på energien sin.
På enhver planet er energi dyrebart.
Stjernelys er en nærmest uendelig kilde.
Men hemmeligheten er å omdanne lyset til liv.
Vi er i den tropiske regnskogen.
Det finnes flere typer planter og dyr her enn noe annet sted på Jorden.
Trærne og plantene suger opp solenergi.
EVOLUSJONSBIOLOG
Med fotosyntesens magi omdanner de sollys til glukoseenergi, altså sukker.
Man kan se det og til og med smake det.
Man kan faktisk smake energien fra solen.
Planter fungerer som batterier.
De fanger solens energi som glukose.
Planteetere spiser planter.
Kjøttetere spiser planteetere.
Hvert ledd i næringskjeden
avhenger av overføringen av denne glukoseenergien.
Og i denne skogen
finnes det ett dyr som ikke får nok av det:
kolibrien.
Kolibrier kan slå med vingene over hundre ganger i sekundet.
Man kan føle hvor mye energi de bruker bare ved å være der.
Denne frenetiske aktiviteten...
...drives av glukoserik nektar.
Dette er et apparat som ser ut som en blomst forfra,
så kolibrien kommer bort og drikker fra den.
Der har vi en.
Den flyr frem og tilbake. Du klarer det.
OK. Nå drikker han.
Apparatet måler nektaren fuglen drikker,
og oksygenet den puster.
Vi beregner energiinntaket fra nektaren
og energiproduksjonen fra oksygenet.
Vi kan beregne nøyaktig hvor mye energi fuglen bruker.
En svevende kolibri bruker opp oksygen utrolig fort.
Ti ganger raskere enn en OL-sprinter.
Jo mer oksygen den får inn i cellene, desto raskere kan den forbrenne glukose.
Det låser opp energien inni den.
På Jorden er 21 % av atmosfæren oksygen.
Det driver livsmangfoldet rundt oss.
ATMOSFÆRISK OKSYGEN
På Eden er det ti prosent mer oksygen enn på Jorden...
...så livet her kan være mer mangfoldig...
...mer energisk...
...og mer konkurransepreget.
Sommeren er beitedyrenes brunsttid.
De er alltid redd for rovdyr og bruker ikke tid på å finne en make.
Isteden produserer de marklignende avkom.
Hver av dem må forene seg med en annen
for å danne et foster.
For å beskytte seg danner de en kokong.
Opphengt over bakken kan fostrene vokse,
borte fra rovdyrene.
Her på Jorden er dødstrusselen en sentral faktor
i livets utvikling.
Predasjon finnes overalt.
EVOLUSJONSBIOLOG
Enhver organisme risikerer å bli spist av en annen.
Det jeg er interessert i, er hvordan predasjon former forplantning.
ARIMADALEN
De vil komme hit.
Denne elven er perfekt for å studere guppyfisk...
...og deres formeringsmønstre.
-Ja. -Her er en annen hann.
Dette er et enkelt nabolag.
Her lever guppyer med bare én annen fiskesort,
og det er en fisk som sjelden spiser guppyer eller plager dem.
De kan svømme hvor de vil uten fare for at noen vil spise dem.
-Greit. Her. -Her.
Her har vi noen unger vi nettopp fanget. Fem stykker.
De ser kanskje små ut, men de er store til å være nyfødte.
Guppyene her bruker mye energi på relativt få avkom.
Lenger nede i elven er historien en annen.
OK.
Denne steinen er en naturlig barriere som deler elven.
Under den lurer farer.
Guppyene her lever som rømlinger.
EVOLUSJONSBIOLOG
De rømmer alltid fra rovdyr.
Hvis en guppy svømte ut hit...
...ville den ikke overlevd.
Guppyenes eneste forsvar er å produsere mange avkom...
...i håp om at noen vil overleve og bli voksne.
Jeg har to unger fra oppi der, hvor guppyene lever uten rovdyr,
og fire herfra, hvor guppyene lever med rovdyr.
Størrelsesforskjellen er dramatisk. De som er herfra, er mye mindre
enn dem jeg fanget over barrieren.
Mødre har ikke gode sjanser for å overleve, samme hva de gjør.
Så den beste strategien her nede er å lage mange små unger.
Guppyene har utviklet to ulike former for forplantning:
å få noen få store unger...
...eller mange små.
Den avgjørende faktoren er trusselen fra rovdyr.
Hvis du er et byttedyr, vil du dø ung,
så du bør leve raskt.
Du bør legge ned stor innsats i å få unger, for ellers vil du dø ut.
En slik strategi vil gjelde å enhver planet
hvor én art jakter på en annen.
På Eden har beitedyrene utviklet seg til å formere seg fort.
De produserer mange avkom så fort som mulig...
...for å forsikre at arten overlever.
Men i skogen er de aldri helt trygge.
Når sommeren er over, vokser det oransje frukt på soppene.
Det tiltrekker beitedyrene.
Sporer i frukten sprer en infeksjon.
Når rovdyrene angriper nå...
...rømmer ikke de smittede beitedyrene.
De har mistet fryktinstinktet.
Det er et lett måltid...
...men giftig.
Soppene har brukt beitedyrene til å smitte og drepe rovdyrene.
RIFTDALEN
Slike komplekse forhold mellom arter finnes på Jorden...
...men ikke alle er like dødelige.
Hadzafolket er jegere og samlere som lever av jorden.
Jeg heter Palango.
Som mann er jobben min å jakte.
JEGER
Jeg har alltid med meg pil og bue...
...for å beskytte meg...
...fordi villmarken...
...har mange farlige dyr.
Én type kaloririk mat verdsettes høyere enn alt annet:
honning.
Men det er vanskelig å finne fersk honning.
Biene flytter reirene sine fra sesong til sesong.
Så hadzaene tilkaller hjelp.
Honningloser veldig smarte fugler.
De vet hvor honningen er, og de viser deg veien.
Hun har et spesielt skrik...
...og jeg plystrer tilbake.
Hvis jeg følger henne, vil hun føre meg rett til honningen.
Honninglosen har levd opp til navnet sitt.
Den har ført dem til et bireir i et baobabtre.
Jegerne trenger fuglen for å finne biene.
Og fuglen trenger jegerne for å få tilgang til honningen.
Honninglosene fører oss til biene.
Men biene er aggressive.
Så hun trenger vår hjelp.
Å klatre opp et baobabtre...
...er veldig vanskelig og farlig.
En dag falt jeg.
Vi bruker røyk for å gjøre biene berusede...
...og jager dem ut av reiret.
Risikoen er verdt det.
Fersk og mektig honning.
Palango sørger for at fuglen får sin andel.
Det er en vinn-vinn-situasjon.
Et komplekst forhold mellom arter
kalles symbiose.
Jo rikere økosystemet er, desto mer komplekst er forholdet.
På Eden har en dødelig, tredelt symbiose utviklet seg...
...sentrert rundt soppene.
Først gir de næring til beitedyrene.
Så smitter de dem...
...for å forgifte rovdyrene.
Soppene gjør alt dette for å dyrke frem den neste generasjonen...
...som nærer seg av skrottene til de døde rovdyrene.
På Jorden spiller sopp en avgjørende, men usynlig rolle
i livet til enhver skog.
Bak kulissene.
ROTHIEMURCHUS-SKOGEN SKOTTLAND
Jeg tror de fleste tror at det første komplekse livet på planeten
var noe sånt som insekter eller dinosaurer.
ØKOLOG
Men flere hundre millioner år før det
var de første komplekse, flercellede organismene disse her:
sopp.
Vi vet om minst 140 000 arter,
men det er sannsynligvis under 10 % av det virkelige antallet.
Det finnes trolig flere tusen ulike sopparter
bare i denne skogen.
Greit. Vi har faktisk tre sopper her.
Man kan se dem spredt rundt i hele skogen.
Men det utrolige er at disse soppene bare er toppen av isfjellet.
Når vi ser under overflaten,
er mesteparten av soppen i disse små trådene,
som går gjennom hele jorden.
Dette kalles mycel, og det forbinder alle de andre soppene i dette området.
Det kan finnes titalls kilometer av disse mikroskopiske soppene
spredt gjennom hele jorden.
Treet trenger disse fibrene for å overleve,
fordi treet kan fange karbon fra atmosfæren,
og det gir karbon til soppen.
På den annen side får soppene nitrogen og fosfor fra jorden,
som de gir i bytte mot karbonet.
Så det er en mutualisme som gagner begge organismene.
Det som kanskje er mest utrolig
ved dette mycelsystemet, er hvor sammenknyttet det er.
Soppene som er knyttet til dette treets røtter,
er også knyttet til røttene til det treet,
og det treet der borte,
og de vil også være knyttet til sine naboer
via det samme mycelsystemet som går fra tre til tre til tre.
Mycelnettverket er som en krets av kabler og knutepunkter
som informasjon kan flyte gjennom.
Og med det
kan soppene bevare skogen.
Hvis et tre der borte er døende,
kan det fordele flere næringsstoffer til det treet,
sånn at treet kan klare seg bedre, og da klarer også soppsystemet seg bedre.
På samme måte, hvis det oppstår en forstyrrelse i soppnettverket,
vil det fjerne næringsstoffer derfra for å minimere forstyrrelsens innvirkning.
Det er disse usynlige økosystemteknikerne
som får hele systemet til å fungere på en sunn måte.
Dette systemet er kjent som "Wood Wide Web".
Det høres ut som en vits,
men det fungerer faktisk ikke så forskjellig fra Internett.
Det knytter alle organismene sammen i skogsystemet.
Denne prosessen skjer
over hele planeten i alle økosystemer vi kan forestille oss.
Hvis vi finner et frodig økosystem på en fremmed planet,
tipper jeg det blir understøttet av noe som tilsvarer det enorme mycelsystemet.
Livet i Edens skoger er en avbalansering
mellom sopper, beitedyr og rovdyr.
Men det er også større, himmelske krefter i spill.
Eden har sterkere årstider enn Jorden.
Større svingninger i lys og varme fra tvillingstjernene.
Når vinteren nærmer seg,
vandrer de gjenværende rovdyrene...
...på jakt etter lyset.
De gjenværende beitedyrene dør.
Det samme skjer hver vinter.
Ingenting vokser i den mørke skogen...
...bortsett fra fostrene i kokongene.
Idet årstiden begynner å forandre seg...
...klekkes beitedyrene.
De får sitt signal fra tvillingstjernenes gjenkomst.
På Jorden gjør livet det samme.
Det bruker årstidene som klokke.
Det er midtsommer,
årets lengste dag.
YELLOW BREECHES-ELVEN
Mange fluefiskere er ute på denne årstiden,
fordi det er på denne årstiden fisken napper.
Det finnes en rik matkilde i elven.
BIOLOG
Den matkilden er disse karene: døgnfluenymfer.
Vi ser for oss at døgnfluer flyr rundt på land blant oss,
men de tilbringer mesteparten av livssyklusen sin
på bunnen av elven, hvor de utvikler seg og vokser.
Alt bygger opp til denne ene tiden på året hvor alle kommer frem.
Yellow Breeches-elven
forsyner Susquehanna.
Under dette vannet
er mange millioner døgnflyer klar til dyst.
Når solen går ned, kommer de frem...
...i hopetall.
Det er utrolig mange insekter som så ut til å komme fra ingensteds.
Det føles nesten som en romveseninvasjon.
Døgnfluer lever i toppen to dager.
I løpet av den tiden må de finne en make og videreføre sine gener.
De har én sjanse, og hvis de går glipp av den,
er det over og ut for dem.
Når de har paret seg,
drar hunnene tilbake til elven for å legge egg
og så dø.
Hver av prikkene er en døgnflue
som kom seg tilbake til vannet og har lagt egg.
De flyter ned i tusentall eller hundretusentall.
De har startet neste generasjon
som vil leve videre og gjøre dette neste år
i denne tidsbestemte hendelsen.
Årstidenes rytme fastsettes alltid
av en planets helning mot sin stjerne.
Jordens helning er 23,5 grader.
På Eden er vinkelen 40 grader.
Så mer lys sprer seg over mer av planetens overflate.
Og mer lys betyr mer liv.
Det er vår, og det finnes mat å spise.
Men de nye beitedyrene må vokse så fort som mulig...
...før rovdyrene kommer tilbake...
...og livssyklusen gjentar seg.
Fantastiske skapninger...
...fødd av glukose...
...drevet av oksygen...
...og næret av stjernelys.
Det som er sant på Eden, kan være sant i hele universet:
At alt liv er avhengig av flyten av energi.
Hvordan kan livet tilpasse seg på en annen planet?
En som er bebodd av intelligente vesener.
Intelligente nok til å skape et nytt hjem...
...blant stjernene.
Tekst: Aleksander Kerr